(Ne)ohrožené vztahy

Nedaří se vám vztahy? Jste nešťastní? Nezoufejte! Můžete to změnit!

Cílem této knihy je vás šokovat, vyburcovat, rozložit na součástky a poté zase složit, ale jinak.

Když něco ve vašem životě nefunguje, znamená to jediné. Chyba je ve vašem nastavení, ve vašich filtrech, ve vašich úhlech pohledu. Život je úplně snadný a my jsme na něj plně vybaveni. Naše vztahy jsou zrcadla nás samotných. Ukazují nám chyby v našem myšlení. Kdybychom byli v místnosti plné zrcadel a všechna je rozbili, změní to něco na nás samotných? Bohužel ne, problém stále zůstává skrytý uvnitř nás, dokud ho nevystavíme dalšímu zrcadlu k vyřešení. Co uděláte, když vidíte v zrcadle zamazaný obličej? Pokud vám vadí, jdete ho umýt. Co uděláte, když vidíte v zrcadle problém ve vztahu?

I.

JAK VZTAHY OVLIVŇUJÍ NÁŠ ŽIVOT

Celý náš život je ovlivněn vztahy. Málokoho z nás ale rodiče naučí, jak vztahy žít, jak se na ně dívat, jak je chápat a prožívat. Neporozumění ve vztazích může zničit celý náš život, naše zdraví, náš svět. To, jak se na vztahy díváme, co si o nich říkáme, jak o nich přemýšlíme a mluvíme, nás neuvěřitelně ovlivňuje. Zapomínáme své životy žít vlastním radarem s čistým svědomím a dobrým pocitem. Namísto toho se necháváme zmanipulovat pohledy a názory svých rodičů a přátel, a to i přesto, že vnitřně cítíme, že něco nesedí.

„Tvou první povinností je udělat šťastným sám sebe. Protože – jsi-li šťasten, učiníš šťastnými i ostatní. Neboť šťastný touží vidět kolem sebe jen samé šťastné.“

Ludwig Feuerbach

Mnohdy je jednodušší podlehnout okolí a převzít jejich očekávání. Jsou pro nás větší a mohli by nás trestat. Snažíme se sice chvíli bolest vydržet, přesto podlehnout je tak snadné. Nakonec jsme úplně všichni v určité fázi svého života zvolili cestu udělat to „po jejich“, alespoň do určité míry.

V momentě, kdy se vzdáváme své vlastní autority ve prospěch jiné, vytváříme v sobě nedostatek sebedůvěry. Zvětšujeme naši sebe pochybnost, a to ničí naši vlastní jistotu a sebedůvěru. Vzdáváme se své vlastní síly, abychom získali lásku, cit, respekt a pozornost. Bláznivě si myslíme, že když dáme svou moc, sílu a autoritu mámě, tátovi, partnerovi, učitelovi – že to ocení. Jste si ale jistí, že si toho vůbec všimnou? Všimnou si toho obrovského daru, který jim dáváme? Poděkují?

A tak si zaděláváme na emocionální dluh vůči sobě. Sami sobě začneme dlužit a začneme se trestat. Někdo jídlem, někdo workoholismem, alkoholem, kouřením, prostě čímkoliv, aby ta bolest zmizela.

Vzniká v nás pocit lhostejnosti od druhých, od nichž jsme očekávali, že se postarají. A oni zase něco čekali od nás. Tak vznikl dobře známý začarovaný kruh.

Kdyby jenom začarovaný kruh. Ti druzí nás dokonce nabádají, abychom necítili to, co cítíme. Říkají nám, ať se na to vykašleme, ať to neřešíme, nebo rodiče říkají, ať jsme hodní, ať už to znamená cokoliv. Jediné, co to nikdy neznamená je dělat to, co chceme my sami.

Od samého začátku dostáváme najevo, že jsme důležití, jen dokud plníme jejich příkazy a hrajeme role, které od nás chtějí. Avšak hledání čehokoliv mimo nás je předem odsouzeno k neúspěchu.

Každý z nás se rodí na tento svět plně vybaven. Skoro každý z nás to během prvních pár let života zapomíná, a to z důvodu bolesti, kterou mu to ve vztazích s rodiči působí. Rodiče jsou pro nás autority, bozi a zázemí, především v prvních letech života, a přijde nám až nemožné, že chyba může být v nich a ne v nás. Navíc nás o tom pravidelně a trpělivě přesvědčují.

Spousta problémů vznikla již v regresním věku, například v početí, těhotenství, dětství, dospívání. Než jsme vyrostli, rodiče nám předali maximum své lásky a zároveň i svého přesvědčení. Absorbovali jsme systém jejich přesvědčení prostě tím, že jsme s nimi byli. Snažili jsme se být pro ně dokonalí. Podařilo se nám ale v jejich očích úplně uspět a vyhovět? Samozřejmě, že ne. Vyžadovali od nás, abychom byli dokonalí jejich způsobem, nikoliv tím naším. Tak v nás postupně vznikal pocit křivdy, hanby, obviňování, úzkosti, stresu a deprese.

Proč tomu tak je? Kdy se to změní?

Pravděpodobně tehdy, když dospělí pochopí, že nežijí život s čistým svědomím a dobrým pocitem k sobě, ani k druhým. Až si uvědomí, že se nechovají k druhým tak, jak by oni sami chtěli, aby se druzí chovali k nim. Řídí se systémy přesvědčení, které do nich vštípili předchozí generace. I přesto, že sami cítí, že jako malé děti se tímto trápili, dospělost jim dává křídla to dělat stejně. Zamyšlení, pokora a změna bolí, tak proč do toho jít? Vždyť generace na tom přežívají, tak co. Mnozí z nich prožívají satisfakci, že teď již mohou, a díky svým bolavým životním zkušenostem, zkreslujícím úhlům pohledů a nepokorou to hrnou dál. Přežili oni, přežijí i další.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy (Ne)ohrožené vztahy.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.