milostné

dopisy

slavných

mužů

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu nakladatele.

© DOBROVSKÝ s.r.o., 2016

© Obálka: Jiří Miňovský – ARBE, 2016

© Překlad: Zuzana Havlíčková, 2016

www.nasenakladatelstvi.cz

www.facebook.com/nakladatelstviomega

ISBN 978-80-7642-145-5 (ePub)

ISBN 978-80-7642-146-2 (mobi)

milostné

dopisy

slavných

mužů

Přeložila:

Zuzana Havlíčková

Obsah

Část první

Část druhá

Milý čtenáři,

dostala se Ti do rukou kniha milostných dopisů a básní velkých mužů světových dějin. V knize se můžeš dočíst, co psali svým milovaným velikáni jako Napoleon Bonaparte, Ludwig van Beethoven, Johann Wolfgang Goethe, William Shakespeare a mnoho dalších. Protože jsou dopisy a básně z různých dob a od různých autorů, snažila jsem se nechat je co nejpodobnější originálům, aby tato různorodost zůstala patrná. Díky tomu budou dopisy působit odlišně, jako by k sobě snad ani nepatřily. Pokud takový pocit získáš, drahý čtenáři, věř, že to byl účel. Každý dopis i báseň jsou jiné, stejně jako jsou jiní jejich autoři, podmínky, v kterých je psali, a doba, v níž žili. Jedno přece jen ale všechny velké muže, jejichž slova budeš za chvíli číst, spojuje. Je to nejhlubší cit, který se dá prožívat. Láska…

Zuzana Havlíčková

Část první

DOPISY

Můj anděli, mé všechno, mé pravé já – dnes jen několik slov, která navíc píši Vaší tužkou – zítra nepřijdu, mé ubytování je definitivně stanoveno – to je ale jen zbytečné plýtvání časem. Proč prožívat hluboký zármutek, když musí promlouvat nutnost – může naše láska vydržet jinak než skrze oběti – než skrze to všechno – můžete snad změnit, že nejste zcela má, a že já nejsem zcela Váš?

Ó, Bože! Podívejte se kolem sebe na krásy přírody a utěšte se s ní, musí to tak být – láska žádá všechno a velice oprávněně – nejsem tak daleko, jak se obáváte, a Vy jste v mých myšlenkách se mnou. Pokud bychom byli zcela spojeni, cítila byste tak málo bolesti jako já.

Teď musím přestat mluvit o svých citech a zaměřit se na to, co je dané. Určitě se budeme vídat; navíc, nemohu Vám předat mé postřehy zaznamenané během posledních několika dní týkající se mého života – pokud byla naše srdce navždy uzavřena, nechtěl bych dělat nic částečně. Mé srdce je plné mnoha věcí, jež Vám říkám – Ach! – je tu ta chvíle, kdy mám pocit, že slova po tom všem nestačí – hlavu vzhůru – zbývá mi má pravda, můj poklad, který je v tom, že jsem Váš. Bohové nám musejí dát zbytek toho, co pro nás bude nejlepší.

Váš oddaný,

Ludwig

6. června 1806

Ludwig van Beethoven

(1770–1827)

Osm dní uplynulo od chvíle, kdy jsem se rozloučil s F. F., a mně se zdá, jako bych od ní byl pryč osm let. Musím přiznat, že neuplynula jediná hodina bez vzpomínek na ni. Tyto vzpomínky se staly blízkým společníkem všech mých myšlenek a nyní, víc než kdy jindy, jsou jídlem a potravou mé duše. Pokud by má duše takhle měla vydržet déle, protože se zdá, že musí, opravdu věřím, že vzpomínky převzaly její funkci. Jedině tak mohu žít a prosperovat z její památky stejně jako jiní muži v jejich duších, ani já nedokáži žít jinak než ve vzpomínkách.

Ať mi Bůh, který rozhoduje o všem, výměnou za mé já dá mnoho jejích částí, které budou sloužit k prokázání evangelia našeho spříznění, založeného na věrném proroctví.

Často se ocitám ve vzpomínkách, které mírní slova ke mně pronesená. Některá na balkoně, těm je měsíc svědkem, jiná v okně, na které budu vždy tak rád hledět se vzpomínkami na všechny milé a vlídné činy, které jsem viděl mou dámu vykonat. Ty činy, po nichž ona dáma tančí kolem mého srdce s něhou tak ohromnou, že mě rozpaluje silnou touhou žádat ji, aby podrobila svým zkouškám kvality mé lásky.

Nebudu spokojený, dokud si nebudu jist tím, že ví, co ve mně přijímá a jak velký a silný je oheň, který byl její velkou zásluhou zažehnut v mé hrudi. Plamen skutečné lásky je mocná síla, ze všech nejsilnější ve chvílích, kdy dva lidé, stejně vyrovnaní, ve svých myslích bojují, aby zjistili, kdo z nich miluje víc, když se oba snaží dát ten nejzásadnější důkaz.

Největší potěšení pro mě by bylo, kdybych mohl vidět alespoň dva řádky, jež by napsala F. F, ale neodvažuji se žádat tolik. Můžete, Vaše Jasnosti, dokonce Vás o to naléhavě žádám, udělat cokoli, co cítíte, že je pro mne nejlepší. Svým srdcem líbám Vaší Jasnosti ruku, protože svými rty to udělat nemohu.

Pietro Bembo

Benátky,

18. října 1503

Pietro Bembo

(1470–1547)

Po probuzení patří každá má myšlenka Vám.

Váš portrét a kouzelný večer, který jsme spolu včera strávili, zcela zmátl mé smysly. Sladká, jedinečná Josephine, jaký zvláštní vliv máte na mé srdce!

Zlobíte se? Jste smutná? Máte strach?

Duše mne bolí zármutkem, Váš milenec nemůže najít klid. V duši mám ale víc než hluboké a poddajné city, které mne zaplavují. Z Vašich rtů a z Vašeho srdce čerpám lásku, je snad tím, co mne podněcuje?

Ach! Včera v noci jsem si plně uvědomil, jak falešný obraz o Vás Váš portrét vydává!

V poledne mě opouštíte; uvidíme se za tři hodiny.

Do té doby, má sladká lásko, posílám tisíc polibků. Ale nedávejte mi nic na oplátku, protože tím vydáváte mou krev ohni.

Napoleon Bonaparte

Paříž, prosinec 1795

Josephine,

nemiluji Vás, naopak, nenávidím vás. Jste ubožák, opravdu perverzní, skutečně hloupá, pravá Popelka.

Vůbec mi nepíšete, nemilujete svého manžela. Máte potěšení z toho, že nejste schopna poskytnout mu své dopisy, nedokážete mu napsat ani tucet řádků! Co tedy celý den děláte, madam?

Jaká práce vás okrádá o čas potřebný k popsání Vaší věrné lásky?

Jaká náklonnost může být tak tíživá a táhnout stranou lásku, vroucí a trvalou lásku, kterou jste mi slíbila?

Kdo může být tento úžasný nový milenec, který zabírá každou Vaši chvíli, vládne Vašim dnům a brání Vám věnovat svou pozornost svému manželovi?

Dejte si pozor, Josephine, jedné krásné noci se rozletí dveře a tam budu já. Ve skutečnosti mám obavy, má lásko, když od Vás nemám žádné zprávy. Okamžitě mi napište čtyřstránkový dopis složený ze skvělých slov, která naplní mé srdce pohnutím a radostí.

Doufám, že Vás zanedlouho budu držet v náručí a dám Vám milion polibků, žhavých jako rovníkové slunce.

Napoleon Bonaparte

Paříž, 1797

Napoleon Bonaparte

(1763–1821)

Mám o Vás tisíc představ za hodinu, všechny rozdílné a všechny vracející se ke stejné.

A my milujeme. A máme nejúžasnější tajemství a dohody.

Noel, jehož miluji, který je tak krásný a úžasný. Vzpomínám si, jak jsme spolu jedli omeletu…

Myslím na Vás jednou proti obzoru, jindy na Vás vzpomínám v neděli ráno na kopci.

A tehdejší noc byla nejúžasnější ze všech. Světlo a stín, ticho a déšť a dřevo. A Vy. Jste tak nádherný a úžasný, že se Vám ani neodvážím psát… A jste laskavější než Bůh.

Vaše ruce a rty a vlasy a ramena a hlas – Vy.

Rupert Brooke

Říjen 1911

Pro Elisabeth Barrett Browing:

… bych, kdybych mohl nahradit jednu z jakýchkoli vlastností, které znám, aby se ve Vás uchytily – něco skvělého a vážného, například…

Mám pocit, že kdybych mohl předělat sám sebe, třeba kdybych se změnil ve zlato, dokonce ani pak by ve mně nepohasla touha stát se něčím víc než pouhým prostředkem k diamantu, který musíte vždy nosit.

Vážím si a cením si toho, co mi dáváte v tom dopise, který tisknu ke svému srdci a skláním k němu svou hlavu. Je to vše, co můžu vzít, a je to až příliš trapné, přestože jsem sám za to vděčný, jak nejvíc mohu.

Robert Browing

Víte, když jste mi řekla, abych na Vás myslel, styděl jsem se za to, že na Vás myslím, že myslím jen na Vás – což je možná až příliš.

Mám Vám to říct?

Zdá se mi, jen mně, že žádná žena nikdy dřív nebyla muži tím, co jste pro mě – plnost musí být ve správném poměru, víte, k prázdnotě… a vím, co bylo dřív – dlouholetá pustina, bez kvetoucí růže… a prázdné místo určené pro štěstí, než přišla tato stříbrná záplava.

Je to úžasné, jako bych měl zůstávat jako ve snu a nevěřit – ne Vám – ale mému vlastnímu osudu.

Byl někdy někdo vzat z kobky bez lampy a umístěn na vrchol sluncem zalité hory, aniž by se o to jakkoli snažil a se srdcem slabým, tak jako já?

A Vy říkáte, že mě milujete víc? Mám děkovat Vám, nebo Bohu?

Oběma – samozřejmě – a tady není možné abychom to, Vy nebo já, nějakým způsobem splatili! Děkuji, možná nejsem hoden… všichni děkujme Bohu. Jak mám vůbec zjistit, čím je mé srdce pro Vás?

Pochopíte někdy, jaký je to pocit? Ptám se marně sám sebe. Mějte ve mě velkou důvěru, jenom moje milovaná, když mě využíváte k vlastnímu prospěchu, štěstí a svým vlastním cílům bez pomyšlení na kohokoli dalšího – to je vše, co mohu žádat bez jakéhokoli znepokojení, pokud jde o to, co může být splněno.

Kéž Vám Bůh žehná!

Váš B. A.

10. ledna 1846

Robert Browing

(1812–1889)

A když jsem se vším vyšel na svět, nastavil jsem hranice a meze pro svou lásku, aby skrze ně nemohla projít, hle, dopis od Clary! A v jedné sladké, vášnivé, čisté, rajské stránce její láska ničí mé hranice jako moře, když se valí přes kameny a písek, a drtí mé hranice na prach, z něhož byly vystavěny. Přemáhá mne svou krásou, mate mě svou něhou, okouzluje mě svou čistotou, ztrácím se v její nádherné bezbřehé velikosti.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Milostné dopisy slavných mužů.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.