© Lenka Šnajdrová, 2020

© Portál, s. r. o., Praha 2020

ISBN 978-80-262-1618-6

Vytvořte si svůj vlastní rodokmen

Dnes se hodně lidí opět začíná zajímat o předky, o historii a o minulost. Není divu. Po celá staletí bylo zvykem předávat si ve vyprávění příběhy a zážitky lidí, kteří nás předcházeli. Měly velkou hodnotu. Hodně šlechticů a boháčů vynakládalo nemalé prostředky na to, aby zaznamenali své rodové dějiny. A jejich potomci se učili nazpaměť, co všechno dokázal ten který praděd či prabába.

V rodové historii se totiž skrývá velká síla. Někteří lidé si zvykli žít v přesvědčení, že jen oni sami určují, jaký bude jejich život. Jestli si užijí spokojené manželství, budou-li mít dostatek majetku či zda zažijí spoustu malérů – to všechno by podle některých názorů mělo být jen jejich dílem. Ale v průběhu života často začnou mít dojem, že se jaksi spletli. I když se snaží dělat věci podle různých rad či návodů, výsledky mohou být úplně jiné než ty sousedovy. Zoufale usilují o věci, které se ukážou naprosto zbytečné, či dokonce zkázonosné. Nebo naopak mají v některých oblastech štěstí přímo neuvěřitelné. A třeba toho později litují, protože se ukáže, že jim jejich osud nastražil past, do které se lapili.

Jejich život totiž nezačal ve chvíli narození. Dokonce ani v okamžiku početí. Formoval se už dávno předtím. Už prabáby a pradědové svými životy utvářeli ten váš. Zdá se to až neuvěřitelné. Tím, jaké volby učinili a jaká rozhodnutí udělali, vybírali úděl svých budoucích pravnoučat.

To může znít trochu jako pohádka. Jenomže v pohádkách bývá ukryto hodně pravdy.

Už jen volbou člověka, se kterým budete mít děti, určujete hodně z jejich dispozic. A podle čeho si ho vybíráte? Podle svých zkušeností, znalostí, očekávání. Roli hraje nejen vaše tělo, které je díky svým genům podvědomě přitahováno k určitým typům lidí. Většinou právě k těm, kdo se od vás v některých ohledech geneticky odlišují. Významné jsou také představy o životě, jaký byste prožívali po boku vybíraného partnera. Roli hraje i to, co vás rodina naučila oceňovat a čeho se obávat.

Vaše děti na tom budou úplně stejně. A ty jejich rovněž. V rodině se zkrátka předávají nejen geny, ale i postoje, způsoby řešení – a v neposlední řadě také chyby, které někdo v průběhu svého rozhodování dokázal udělat. Další generace je možná napraví. Nebo třeba už kvůli špatným řešením nebudou mít sílu v rodové historii pokračovat a tahle větev stromu života postupně zanikne.

Lidé si dnes začínají pomalu vážit toho, co jim znalost jejich předků může přinést. Některé jejich zvídavost přivádí do archivů, kde se snaží vypátrat datum narození a smrti svých předchůdců. Obvykle se dozvědí ještě něco o místě bydliště, o profesi či o příčině úmrtí. Ale to všechno je zoufale málo, když hledáte svou cestu životem a chcete si představit své předky jako lidi z masa a krve.

Existují však různé cesty a v této knize najdete trochu jiný postup. Nežádá po vás cestování po archivech a zabere jen tolik času, kolik mu můžete v danou chvíli věnovat. Dá se provozovat každý den, nebo také třeba jen pár hodin jednou za několik let. A jeho výsledky budou pokaždé cenné.

Co vám může pomoci

Když přijdete s nějakou potíží k psychoterapeutovi, možná se vás začne ptát na vaše rodiče. A nejspíš i na prarodiče. Třeba budete mluvit také o dalších příbuzných. Něco podobného se vám může přihodit i ve chvíli, kdy začnete hovořit s některou moudrou pratetou o problému, který vás už dlouho trápí. Možná se spolu vrátíte k příběhu vaší babičky, která kdysi řešila podobnou věc.

Ne všechny vaše potíže samozřejmě mají kořeny v tom, co se stalo kdysi v minulosti. Ale řada z nich opravdu ano. Může se jednat o chybu, kterou kdysi kdosi udělal a tak nějak se pro ty další stala zvykem. Nebo také o způsob, jak zvládat život, jenž skvěle fungoval tehdy, jenomže dnes se stal zdrojem spousty problémů. Dokonce i zločin, k němuž došlo před několika generacemi, může přinášet trápení ještě dnes. A třeba o něm ani nevíte.

Možností je zkrátka spousta. Snad i proto vašeho terapeuta nejspíš nebudou tolik zajímat informace z matrik, ale začne se ptát na spoustu věcí, které v úředních záznamech nenajdete. Budete spolu hledat ve vašich vzpomínkách na ostatní lidi z rodiny. Možná to nebude stačit, tak začnete pátrat i sami. Čeká vás spousta otázek, které položíte třeba starému dědovi. Nebo i sousedce, se kterou se vaše prabába vídala každý den.

Proč to všechno? Zde nejde o pouhou zvědavost. Je pravda, že příběhy vašich příbuzných mohou být hodně zajímavé. Strávíte s nimi chvíle, které budou těšit vás i je. A třeba si i začnete víc vážit sebe i jich, až uvidíte, kolik jste toho vlastně dokázali.

Tou nejdůležitější odměnou však bude něco jiného. Možná odhalíte tajemství, proč trpíte některými ze svých potíží. Právě tady totiž můžete najít odpověď třeba na otázku, jak se zbavit své obezity. Jak objevit partnera pro život, který vás za pár měsíců neopustí. Jak najít zaměstnání, kde vaši usilovnou dřinu konečně zaplatí. Třeba pochopíte, proč se občas cítíte naprosto neschopní. A jak to, že polykáte antidepresiva.

Někdy se v životě ocitáme na rozcestí, kdy zkrátka nevíme, kudy dál. Hledáme, co by nám mohlo pomoci. A k tomu, abychom pokračovali, se potřebujeme na chvíli zastavit. Prozkoumat minulost, abychom mohli změnit budoucnost. Zde vám může pomoci právě práce s historií vašeho rodu.

Jak číst tuto knihu

Číst knížky umíme od chvíle, kdy jsme odložili slabikář. Alespoň si to myslíme. Každá kniha má však svá tajemství, a pokud se k nim chcete dostat s co nejmenším úsilím, může se hodit jakási mapa. Díky ní budete vědět, co můžete očekávat od první kapitoly, kam vás zavede druhá a jak můžete využít tu třetí. Tahle knížka se totiž dá procházet různým způsobem.

Nejjednodušší samozřejmě bude, když se pohodlně usadíte do křesla a v klidu si ji pročtete od první stránky až do té poslední. To je asi nejsnazší postup. Získáte tak spoustu rad, tipů a nápadů. Pak se nad nimi můžete zamyslet a vybrat si, jak je využijete.

Tahle kniha totiž přináší spoustu možností. Nejprve vám samozřejmě nabídne pomoc při sestavení rodokmenu, který bude skutečně vystihovat vaše předky. Jak opravdu žili, čeho si vážili, co je trápilo? To jsou otázky, které si obvykle klademe, když dostaneme na klín staré album či si přečteme záznamy z matriky. Tím však její úkol zdaleka nekončí.

Pro někoho bude inspirací k zamyšlení nad nějakou zajímavou zvyklostí, která ovlivňuje jeho život. A k úvaze, že vlastně nemusí být tak docela neměnná… Dalšímu poslouží jako lákavé téma pro rozhovor se známými. Jsou i lidé, kteří díky ní porozumějí někomu ze svých blízkých, jehož jednání jim vždycky připadalo nesmyslné.

Tohle všechno vás bude stát minimum úsilí, vlastně stačí jen přečíst knížku či její část a chvilku se nad tím zamyslet. Trochu se poptat ve vaší rodině. Vyvolat ze své paměti pár vzpomínek. Ovšem můžete v ní najít mnohem víc, když se tak rozhodnete. Co všechno se s ní dá podniknout?

Na počátku si nejspíš sestavíte historii vaší rodiny – nebo alespoň té části, která vás zajímá. Bude mnohem bohatší než klasické rodokmeny, v nichž najdete jen základní údaje o svých předcích. Vy v ní budete mít příběhy a vyprávění. Jako by část toho, kým vaši předkové skutečně byli, ožila ve vašich vzpomínkách.

Tak získáte vyprávění o tom, z jaké rodiny skutečně pocházíte. Porozumíte spoustě věcí, které vám dosud připadaly záhadné. A pak najednou objevíte ještě jednu důležitou věc, ke které kniha míří – to, jak předkové žili, určuje do značné míry i váš osud.

Že je neměnný? Ne tak docela. V další části potkáte rady a návody, jak můžete ledacos ve svém životě změnit. Tedy pokud je to součástí vašeho dědictví po předcích. Vypadá to trochu jako kouzlo. Hodně z toho, co se nám v našem životě příliš nezamlouvá, vlastně prožívat nemusíme. A co je ještě lepší – můžeme dokonce zabránit tomu, aby zvyky a trápení našich předků zatěžovaly další generace.

Existuje řada způsobů, jak se osvobodit od těch částí dědictví, které vám jen komplikují život. Často se toho hodně dá změnit poměrně jednoduše. A někdy nás naopak čeká spousta práce. Různých postupů, jak se vyrovnat s tím, co jsme získali od svých předků, je nepřeberně. Už při vašem pátrání po historii rodu můžete uplatnit mnohé z nich.

Na konci knihy vás budou čekat trochu obtížnější cvičení, jež vám však mohou umožnit dosáhnout velkých změn. Zkuste si z nich vybrat ta, která se vám zalíbí. Je možné, že vám budou připadat zajímavá všechna – a možná se rozhodnete, že některá ještě zkoušet nechcete.

Dopřejte si dostatek času. To, co vám nyní připadá nezvládnutelné, se po pár letech může stát snadným. Není potřeba vyzkoušet všechno hned. Stačí jen začít. A pak občas pokračovat. Zkoumání historie vaší rodiny bude vždycky neukončené. Něco objevíte vy a další věci zase někdo jiný. Je to nekonečný příběh…

Co vám může tahle knížka nabídnout:

1. Zkusíte si sestavit rodokmen popisující skutečné životy vašich předků, jejich zážitky, starosti i radosti.

2. Porozumíte spoustě věcí, které se jim i vám v životě přihodily.

3. Můžete se zbavit potíží, které jste zdědili.

4. Dokážete tak změnit nejen svůj život, ale třeba i osudy vlastních dětí a vnoučat.

Váš osud se začal připravovat už v době, kdy žili vaši prapředkové. Cesta k jeho změně může vést právě přes ně.

Jak začít

Chodící archiv

Skoro určitě máte nějaké žijící příbuzné – zejména pokud jste mladí či v takzvaném středním věku. Jestliže jste starší, tak třeba už nežijí vaši rodiče ani prarodiče, ale možná najdete alespoň bratrance či sestřenice. Výjimečně mohou v rodině existovat i lidé, kteří s vámi nikdy nebyli v kontaktu. Většina z nás však v sobě nosí vzpomínky na lidi, k nimž jsme patřili, a občas vídá ty, kteří jsou ještě naživu. Děláme to prostě proto, že jsme z jednoho rodu.

Třeba se s některými z nich setkáváte denně a možná také jen jednou za pár let. Nebo z vyprávění ostatních víte, že někde žijí, ale nic víc. V každém případě vám tito příbuzní mohou poskytnout informace, které dokážou v některých případech hodně změnit váš život. I když vás to v danou chvíli ani nenapadne.

Určitě si vzpomenete na okamžiky, kdy jste – ještě jako děti – s napětím sledovali vyprávění některé babičky, dědy či svých rodičů. Když začali vykládat o tom, jací byli v dětství oni či třeba jejich máma a táta, velice vás to zaujalo. Už tehdy pro vás měly podobné informace značnou hodnotu, jen jste ještě nemuseli vědět, k čemu budou dobré. Ale právě to, jak žili lidé z vaší rodiny, pak určovalo spoustu vašich rozhodnutí.

Jako děti jste mohli napodobovat některého z členů rodiny prostě proto, že vám byl sympatický či blízký. Někdo byl třeba stejně výřečný jako jedna z tet nebo bojoval za spravedlnost se spolužáky a učiteli – vždyť jeho praděd se dokázal postavit i panu faráři, když došlo k bezpráví. I v dospělosti nás rodičovské historky o našich předcích mohou hodně ovlivňovat. Pokud se máme rozhodnout pro nějaké jednání, často zvolíme takové, jaké si vybral už někdo z těch, které z vyprávění známe.

Jako dospělí obvykle nemáme chuť věnovat svůj čas pouhému poslouchání historek o tom, co kdo z rodiny udělal či zažil. Roli hraje asi i to, že lidská paměť není až tak spolehlivá a v příbězích o minulosti mohou být chyby. Když vám jeden člověk nabídne úplně jiný popis důležité události z historie vaší rodiny, než jste slyšeli od druhého, je těžké si vybrat. A navíc – k čemu by vám to vlastně bylo užitečné?

Raději se pak zabýváme tím, co je, plánujeme, co budeme dělat v budoucnosti – a minulost necháme být. Nebo se omezíme na prokazatelné údaje, které nalezneme v matrikách či v rodokmenu sestaveném na zakázku. Jenomže tím se chytíme do pasti. Příběhy a vyprávění, jež se předávají z generace na generaci, mají totiž velký vliv na náš život.

Svou budoucnost stavíme na základech, které nejsou zcela jasné. A do určité míry záleží i na našem rozhodnutí, kterou část z nich odkryjeme. Pokud je však ponecháme zcela ukryté nebo se omezíme na malou část představovanou několika údaji z matrik, budeme stále tápat. Příběhy našich předků jsou trochu jako mapy pokladu – musíme si toho hodně domyslet a občas narazíme na mapu, která je zcela nepravdivá. I tak nám však zpřístupní mnohem víc, než když se vydáme kopat jen tak nazdařbůh.

Dopřejte si tedy občas chvíli, kdy využijete onen chodící archiv. Posaďte se k někomu ze svých předků, který je ještě naživu, a vyptávejte se ho. Většina starších lidí sama tuší, že jejich historky a vyprávění mohou být pro vás užitečné. I když třeba nevědí proč. Nejspíš vám budou rádi vyprávět o své minulosti. Zkuste si z jejich sdělení něco zapamatovat, protože tahle jejich minulost je i vaše. I když jste o jednu či o více generací mladší, máte společné základy. A na těch budujete svůj život.

Co potom

Když strávíte nějaký čas nasloucháním vzpomínkám, začnete mít pocit, že své předky znáte o dost lépe než předtím. Pokud vám vyprávěl jen jeden člověk, chvíli si můžete myslet, že už jste odhalili spoustu důležitých věcí o své rodině. A že to vlastně stačí.

Nyní se ocitáte v důležitém bodě svého pátrání. Můžete uzavřít všechno hledání s tím, že jste porozuměli řadě věcí ze vzdálené minulosti svého rodu. A že o něco lépe rozumíte něčemu z toho, co nyní ve svém životě budujete či prožíváte. I to by byl úspěch, který určitě za těch pár hodin času stál. Práce s historií vaší rodiny vám však může přinést i mnohem víc. Pokud se do ní hlouběji ponoříte, postupně se naučíte lépe porozumět sobě i druhým a nejspíš také změníte spoustu věcí ve svém životě.

Jenomže to už bude o něco obtížnější. Na druhé straně můžete ovšem získat o dost víc než dosud. Výhodou je, že se nemusíte rozhodnout hned. Třeba vám v tuto chvíli bohatě stačí, co jste se dozvěděli. Až za nějaký čas získáte pocit, že byste vlastně mohli porozumět své rodinné historii o něco víc. Pro hodně lidí pátrání skončilo, když se zaradovali: „Aha, teď mi došlo, proč jsem takový, jaký jsem.“ A dál pak po léta nehledali. Až jednou…

Pokud se pustíte do důkladnějšího průzkumu, porozumíte spoustě věcí. A také dokážete hodně z nich změnit či upravit, když vám nebudou vyhovovat. Ovšem také budete muset čelit nejistotě, nedůvěře a pátráním strávíte více času.

Když se zmiňuji o čase, je potřeba upozornit na něco důležitého. Svědkové všech těch dávných věcí, které se ve vaší rodině udály, nebudou žít věčně. Jako naschvál právě ti, od kterých můžete získat nejvíce informací o vzdálenější minulosti svého rodu, odcházejí většinou jako první. A když si nenajdete pár chvil na rozhovor s nimi nyní, kdy jste zaneprázdněni spoustou věcí, možná k němu už nedojde.

Pokud se rozhodnete trochu víc zapátrat v rodinné historii, otevírá se před vámi velmi zajímavá a dobrodružná cesta. Nejspíš potrvá mnoho let, protože na ní budete nacházet stále nové a nové poklady. Je možné, že mnoha sdělením svých předků porozumíte až za spoustu roků. A ještě déle vám bude trvat, než se s nimi smíříte.

Pro váš rod desítky let až tak moc neznamenají. Je tvořen nepředstavitelným počtem generací, sahá hluboko do minulosti. A možná směřuje do vzdálené budoucnosti. Když pátráte mezi svými předky, je dobré mít to na paměti.

Vaši příbuzní vám někdy mohou poskytnout právě ty informace, které potřebujete ke změně svého života. Zkuste se jich ptát a naslouchat jejich vyprávění o předcích.

Vzpomínky na jednání vašich předků dokážou hodně ovlivňovat to, jak se chováte vy. I když si to třeba vůbec neuvědomujete.

Práce s rodokmenem může být vaším koníčkem po spoustu let. Postupně začnete zjišťovat, jak své znalosti prohlubovat a dosahovat dalších změn ve svém životě.

Když si každý pamatuje něco jiného

Pokud se rozhodnete hovořit s různými lidmi z vlastní rodiny o minulosti, budete čelit několika překážkám. Hned na začátku se asi setkáte s tím, že paměť není úplně přesná a řadu událostí vám každý z nich vylíčí úplně jinak.

Prakticky každý člověk někdy doplatí na to, že lidská paměť může být velice nepřesná. Jsou chvíle, kdy něco takového představuje značný problém. Pokud máte domluvené vyšetření u lékaře a z nějakého důvodu se spletete v jeho datu, strávíte jen nějaký čas omlouváním se a hledáním jiného termínu. Jedná-li se o schůzku s někým, koho byste chtěli za životního partnera, změní taková chyba někdy i váš život.

Většina omylů naší paměti však nemá tak viditelné důsledky. Pokud jste přesvědčeni, že jste si svůj svetr dali do skříně, a najdete ho přehozený přes židli v obýváku, nebudete si s tím nejspíš lámat hlavu. Podle vašeho založení si nejspíš buď řeknete, že jste zapomněli, jak ho ze skříně vyndáváte, nebo obviníte někoho z domácnosti, že si půjčuje vaše oblečení. Není důvod se kvůli jedné chybě v našich vzpomínkách zneklidňovat, stává se to prakticky každému.

Kupodivu však máme ve zvyku věřit, že důležité události ve vlastním životě udržíme v paměti do nejmenšího detailu i padesát let. Což o to, popsat je co nejpřesněji určitě zvládneme. Jenomže když je vyprávíte vy a současně někdo jiný, kdo byl na onom místě s vámi, překvapeně zjistíte, jakou spoustu věcí si pamatujete úplně jinak. Pokud jste si v průběhu uplynulých let občas krátili čas společným rozhovorem o této události, budou nejspíš vaše vzpomínky velmi podobné. Když však v rodině narazíte na někoho, kdo to tehdy také prožil, ale od té doby s vámi o tom nehovořil, zjistíte překvapivou věc. Jeho vzpomínky se od vašich v mnohém odlišují.

Co s tím? Nejjednodušší bude samozřejmě říci si, že vy jste jediný, kdo si to všechno zapamatoval správně. Nebo že ti ostatní tehdy spoustě věcí neporozuměli, a proto je teď líčí zcela chybně. Jenomže to vůbec nemusí být pravda. Ale k tomu, abyste dokázali připustit, že jste léta věřili nepravdě, se budete velmi těžko odhodlávat.

Třeba právě tahle vzpomínka ovlivnila váš život. Mohli jste přece zvolit jiné zaměstnání, ale když si pamatujete, jak praděd po celý život tolik toužil po nějakém lékaři v rodině, pustíte se do té medicíny… A pak se o dvacet let později dozvíte, že podle vzpomínek jedné tety se onen praděd pohádal se svým synem a odmítl ho podporovat ve studiu. No, a syn se proto nestal lékařem. Podle ní pradědeček toužil po tom, aby z jeho jedináčka byl stavař, a ne doktor. Je otázka, jestli je přesnější paměť tetičky, nebo ta vaše. V každém případě bude pro vás nejspíš cennější verze, podle které jste vybudovali svou kariéru.

Jsou různé pravdy

V tuhle chvíli se objevuje otázka, co je vlastně pravda. A kolik pravdy můžeme unést. Určitě jste se setkali s názorem, že pravda je jen jedna. Naprosto objektivní popis události, který by nejsnáze provedl robot či počítač. Zaznamenaný tak, aby se v průběhu času nijak nepozměnil.

Jenomže lidé nejsou tak spolehliví jako stroje. Už ve chvíli, kdy se něco děje, vnímají věci různě. Někdo si zapamatuje, o čem ti druzí hovoří. Jiný člověk věnuje pozornost tomu, jak se chová jeden či dva nezvykle oblečení lidé v rohu místnosti. Kuchaře nejvíc zaujme, jaké občerstvení si lidé vybrali. Ženu zaměřenou na vzhled zase oblečení a nalíčení lidí kolem. To ostatní si do určité míry domyslí a za několik dní jsou přesvědčeni, že to tak prostě bylo.

V průběhu dalších let mohou příběh různě vylepšovat a nakonec jsou přesvědčeni, že se udál přesně tak, jak si ho pamatují – ale ve skutečnosti hodně z toho, co vyprávějí, má původ v jejich úsilí sestavit vyprávění z úlomků, které jim zůstaly v paměti.

Někdy by skutečnou pravdu ani nechtěli znát. Pokud na ně vrhá špatné světlo, raději si uloží do paměti poněkud upravenou verzi oné události. A brání se tomu, aby to bylo jinak. Jde jim ostatně o víc než o obyčejnou pravdu – bojují o svou sebeúctu. Každý z nás se někdy v životě zachoval tak, že by na to raději zapomněl. A mnoha lidem se to i podařilo, protože život se vzpomínkou na jejich chybu by pro ně byl příliš bolestivý. Díky své nepřesné paměti pak žijí mnohem klidněji a spokojeněji.

Není tedy jisté, že vám ostatní budou vyprávět zcela objektivně, jak se něco událo. Spíš je dobré počítat s řadou úprav. Většinu z nich neudělají úmyslně, budou proto přesvědčeni, že jejich vzpomínky jsou správné a bezchybné. Na vás pak zůstává, abyste je dokázali brát jako jednu z verzí oné události. Pokud získáte příležitost vyptat se většího počtu lidí, využijte ji. Pak si z jejich zpráv můžete vytvořit co nejpřesnější popis toho, co se přihodilo.

Neberte jim však jejich verzi pravdy. Z nějakého důvodu ji potřebují, a pokud je začnete přesvědčovat, že si vymýšlejí, nejspíš se od nich už nedozvíte spoustu dalších věcí, o kterých by vám jinak byli ochotni vyprávět.

Důvěra přichází s časem

Někdo si může představovat, že přijde třeba k dědovi a ten mu rád zodpoví všechny předem připravené otázky. Stručně, jasně, srozumitelně. A nejlépe tak, aby si mohl přímo zapisovat odpovědi.

Tohle by mohlo fungovat, pokud vám stačí základní informace – nejspíš se takhle dozvíte jména jeho dětí, manželky a podobně. Ale pokud chcete porozumět skutečné historii vašeho rodu, asi budete zklamáni. Těžko vám někdo hned při prvním rozhovoru prozradí, jak se rozhádal se svým bratrem. Nebo že vlastně měl vedle babičky po několik let i jednu vdanou paní…

Je spousta věcí, o kterých se lidem snadno nemluví. Některé z nich se dokonce snaží „zatajit“ i před sebou samými. Zkrátka se jim na některé události obtížně vzpomíná. Někdy dokonce doufají, že jejich tajemství s nimi odejde do hrobu. Stydí se za to, co udělali.

Občas však právě tyto události hrály v historii jejich rodiny velkou roli. Možná pozměnily jejich chování i to, jak vychovávali své děti. Na co kladli důraz. A třeba by vám jejich znalost mohla pomoci porozumět spoustě věcí.

Proto se vyplatí počítat s tím, že lidé se otevírají postupně. Když s nimi trávíte čas vícekrát, dáte jim příležitost vyprávět i o věcech, na které si zpočátku prostě nevzpomněli. Dá se říci, že testovali váš zájem a to, jak naložíte s jejich sděleními.

S tím se ostatně setkáte i v ostatních mezilidských vztazích. Téměř nikdo vám při prvním setkání neprozradí některé informace. Můžete se třeba dozvědět, co ho baví a jak si krátí čas. Nejspíš však nezjistíte, jak se kdysi bál sousedovic kluka. Nebo že nebyl na druhé svatbě svého táty. Pokud však zkoumáte dějiny svého rodu, právě taková sdělení pro vás mají velkou cenu.

Vyplatí se počkat a sbírat po troškách. Ve většině rodin je zvykem se čas od času setkávat. Když se začnete ptát na minulost, postupně si na to lidé zvyknou a začnou být otevřenější. Najednou se budete dozvídat i věci, které zpočátku nechtěli nikomu vyprávět.

Jak naložit s pravdou

Pak zjistíte, že jste posbírali hodně příběhů z různých dob a od různých lidí. Některé z nich jsou pro vás novinkou, jiné znáte už od dětství. V něčem se shodují. V řadě věcí se také liší, zejména pokud vám je sdělili lidé, kteří spolu nejsou příliš často v kontaktu. Jestliže máte v rodině naopak ve zvyku vyprávět si často o dávných dobách, budou historky z minulosti velice podobné či přímo stejné.

Obě možnosti mají své výhody i nevýhody. Pokud získáte informace od lidí, kteří si je léta vykládali navzájem, nemusíte řešit otázku jejich pravdivosti. Je možné, že jsou chybné, ale to už dnes v mnoha ohledech jen těžko vypátráte. Můžete proto hned začít sestavovat rodinnou historii, aniž byste si lámali hlavu kvůli tomu, jestli verze prababičky odpovídá pravdě víc než ta od pratety. Dnes však bývá běžnější druhá možnost – najdete několik různých variant, jak mohla ta která událost proběhnout. Lidé už tolik neudržují historky o svých předcích ve společné paměti celé široké rodiny, takže každému uvízne v hlavě něco jiného. Je to pak trochu složitější, protože vy sami se musíte rozhodnout, ke které verzi se přikloníte. Někdy je lepší přijmout možnost, že pravdivé mohou být obě verze – každá v něčem. To je poměrně náročné, ovšem někdy díky podobnému rozhodnutí získáte spoustu prostoru pro další práci se svou minulostí.

Lidská paměť dokáže být velice nepřesná. Můžete se setkat i se dvěma protikladnými popisy téže události, která proběhla před desetiletími.

Někdy lidé s přesvědčením hájí svou verzi jako pravdivou, protože si tak chrání svou sebeúctu. Vaším úkolem není ji vyvracet či potvrdit, ale vyslechnout ji.

Důvěra přichází postupně. Zvláště u témat, o nichž se snadno nemluví, se zpočátku moc nedozvíte.

Vaši příbuzní se vám většinou nesnaží lhát. Svým vzpomínkám věří. Zkuste se nad různými variantami vyprávěných příběhů později zamyslet. Nepochybujte však nahlas ve chvíli, kdy vám někdo vypráví tu svou.

Jména a historky

Jak vaše pátrání pokračuje, brzy přijde chvíle, kdy musíte svá zjištění trochu utřídit. Čeká vás zmapování jmen vašich předků. Genealogové by považovali za zajímavé pokračovat při tomto hledání tak hluboko do minulosti, jak jen to jde. Je pravda, že několik staletí historie působí úctyhodně. Ovšem pokud pátráte bez použití archivů a matrik, takové ambice mít nemůžete.

Když se vám podaří dozvědět se o vašich prapradědech a praprabábách a trochu i o jejich rodičích, dosáhli jste asi maxima – tedy pokud jste se do pátrání nepustili už v mládí, kdy vaši praprarodiče ještě žili. Budete mít k dispozici vyprávění o třech či čtyřech generacích svých předků. A možná ještě nějakou tu historku o komsi ze starší generace, pokud tam byl někdo zvláštní či významný.

Tohle množství však pro práci s rodovou historií bohatě stačí. Že byl někdo z vašich předků před třemi staletími kočím či služebnou, může být pro vás zajímavé. Většinou vám to však nepřinese tolik jako to, jak žilo několik generací před vámi. Ty jsou vám mnohem bližší a zjistíte hodně o jejich skutečných životech, ne jen o tom, kdy se daní předkové narodili, jaká byla jejich práce a jak zemřeli. Ve vašem životě ostatně také nejde jen o ty věci, které se zapisují do matrik.

Občas se může stát, že se pátrání v archivech nevyhnete. Existují i lidé, o kterých se rozhodli vaši prarodiče či praprarodiče z nějakého důvodu pomlčet – třeba o prastrýci, který byl černou ovcí rodiny. Vaši rodiče už o někom takovém vůbec nemusejí vědět, i když se kvůli němu kdysi naučili dodržovat řadu pravidel, jež vám pak předali.

Obyčejně však platí, že když budete vědět, jak probíhal porod vaší prabáby, je to cennější než vyčíst z matriky datum narození a jména prarodičů. Díky tomu můžete mimo jiné porozumět řadě věcí spojených s porodem, které ve vaší rodině tak nějak přecházely z matky na dceru. A možná ovlivňují i váš život, i když jste to zatím netušili.

Jakmile budete mít posbíraná jména svých předků z několika generací, můžete začít sestavovat svůj rodokmen i se všemi příběhy, které k němu patří. Díky tomu, že se bude jednat jen o několik generací, dokážete v případě potřeby pro každého z nich založit jednu složku – třeba soubor v počítači nebo i několik listů v karis bloku.

Matrika povzbudí fantazii

Někdy se stane, že o nějakém předkovi prostě nemáme skoro žádné informace. Může to být tehdy, když někdo z rodičů či z prarodičů už dávno zemřel. Nebo panuje v rodině taková rozepře, že se s některými lidmi moc bavit nemůžete. Důvodů může být celá řada.

I tak byste se rádi dozvěděli víc. Může za to třeba nevinná poznámka tetičky, že jste podobný citlivka jako váš děda. O něm vám ovšem nic jiného neřekne. Nebo prostě pouhá zvědavost – není příjemné nevědět o některých ze svých předků vůbec nic.

V takovou chvíli se návštěva matriky stává nutností. Pokud se jedná o dávno zemřelé předky, tak už tam ani nemusíte chodit osobně, stačí k vyhledávání použít počítač. V tom je velká výhoda digitalizace záznamů z matriky. Dokážete od svého stolu prozkoumat staré údaje o předcích, i když byli rozeseti po celé republice.

Toho můžete využít k upřesnění dat narození či úmrtí. Nebo také ve chvíli, kdy si nejste jistí, kolik dětí tedy vlastně vaši předkové měli či kde žili. Tyhle údaje dokážete většinou získat vcelku snadno. Navíc si můžete být celkem jisti, že jsou pravdivé. A k tomu vám stačí uživatelské znalosti práce s počítačem a trocha trpělivosti při načítání souborů.

Záznam z matriky se dá použít ještě jinak. Má to smysl ve chvíli, kdy se opravdu nemůžete dostat k vyprávění o nějaké důležité události či o předkovi. Někdy se prostě stane, že už nezbyl nikdo, kdo by byl ochoten o tom povyprávět. Nebo se rozhodl, že tohle nikdy nikomu neprozradí.

Tehdy vám údaje z matriky pomohou vytvořit příběh o oné události či člověku dle vašich představ. Je dost dobře možné, že vaše verze nebude úplně pravdivá. Ale podobné je to i s lidskou pamětí. Po pár desetiletích se některé příběhy změní, a přesto ve velké míře působí na náš život.

Možná proto existují lidé, kterým prospěly různé techniky práce s myslí, jež jim umožnily návrat k událostem, které si vůbec nepamatují. Není tak důležité, nakolik přesně se jejich vzpomínky držely reality. Podstatné je, že uchopily tu část pravdy, kterou potřebovali k porozumění, k přijetí a ke změně svého života.

Malá kartotéka

A pak už budete určitě vybaveni spoustou listů papíru či souborů v počítači, které jste zaplnili poznámkami. Informací o různých předcích máte čím dál víc. Možná získáte dojem, že si je ještě s přehledem zapamatujete. Dříve či později se vám však může stát, že si nebudete jisti, o kom je vlastně ten který příběh. Lidská paměť dokáže občas pozměnit i velmi důležité vzpomínky.

Přichází tedy čas, kdy musíte pomalu začít vytvářet jakousi malou kartotéku. Záznamy o vašich předcích do ní uložíte a máte jistotu, že je tam najdete i za pár let. Pokud své pátrání přerušíte, můžete v něm kdykoliv pokračovat. Nebo výsledky svého zkoumání nabídnout dalším lidem z rodiny, když se o ně začnou zajímat.

Zkuste si spočítat, kolik složek budete potřebovat. Určitě máte dva rodiče. Možná ještě nějakého nevlastního, který je pro vás důležitý, a tak mu pořídíte také složku. Dále jsou tu prarodiče. Ti budou nejméně čtyři. Možná také nějaký nevlastní. A pak sourozenci – vaši, od vašich rodičů, od prarodičů. Těch může být docela hodně a jejich osudy se pro vás také mohou stát inspirací. Nato přidejte praprarodiče, možná i bratry a sestry praprarodičů. Dál se nejspíš nedostanete, i když nějaké zprávy o rodinách prapraprarodičů možná získáte také.

Celkem byste mohli mít i několik desítek složek. To je pro většinu lidí příliš mnoho. Zorientovat se v tolika lidských osudech, prozkoumat tolik příběhů… Nejspíš to celé budete muset trochu zjednodušit. To ostatně dělají i genealogové, kteří používají údaje z matrik a zkoumají historii svého rodu v průběhu staletí.

Jak to udělat? Zkuste vybrat, co by pro vás mohlo být důležité. Možná vám zpočátku ani nebude připadat, že jsou významné zrovna příběhy vašich rodičů, prarodičů a praprarodičů. Přesto bych vám doporučovala nepodceňovat je. Často právě ty přinášejí nejcennější informace, které ovlivňují váš osud.

Pak jsou tady sourozenci – bratři a sestry, strýcové a tety i sourozenci vašich babiček a dědů. Pro ty už není potřeba zavádět jednotlivé složky, ovšem pokud si je dáte dohromady do společných složek (pro každou generaci jednu), máte rovněž šanci, že vypátráte něco zajímavého.

No, a třetí skupinu tvoří lidé, kteří s vámi nejsou pokrevně spřízněni, ale do rodiny patří. Zkrátka přišli do vašeho života v době, kdy už jste byli na světě. Nebo spojili svůj život s někým z vašich předků. I ti pro vás mohou být významní. Ale také nemusejí. Důležité je spíš to, že ovlivnili život někoho z vaší rodiny, který se díky tomu vyvíjel trochu jinak. Je dobré se jimi zabývat – přinejmenším ve složce toho, kdo je do rodiny přivedl.

Když takto – nebo i nějak jinak – omezíte počet souborů či složek, stane se vaše práce s prozkoumáváním osudů rodiny mnohem jednodušší a přehlednější. Možná se časem rozhodnete, že pro některé předky či páry založíte vlastní soubory. Jsou pro vás zkrátka významnější, možná vás na jejich osudu něco zaujalo, či dokonce hned na počátku zjistíte, že se vaše životy v mnohém podobají.

Druhou možnou cestou, jak omezit přílišné množství složek, je rozhodnout se zaměřit na mužskou či na ženskou linii rodiny. To bývá užitečná cesta, pokud chcete porozumět svému životu. V mnoha rodinách muži i ženy jdou částečně svou cestou a řeší úkoly, které se toho druhého pohlaví až tolik nedotýkají.

Sice dnes hodně hovoříme o emancipaci žen, ale pokud se zabýváte rodovou historií, dříve či později narazíte na důležitou věc – jsou oblasti, které se dotýkají pouze žen, a věci, jež prostě náleží mužům. Nejspíš se ve své rodině setkáte i s osudem ženy, která žila v mnoha oblastech jako muž, nebo s údělem muže zaměřeného spíše na činnosti a přání patřící ženám. Nakonec však zjistíte, že pokud měl daný člověk potomky, přinejmenším jejich porod připadl ženě. A shánění peněz na to, co rodina potřebuje, se zase ve zvýšené míře týkalo muže – i když v tom mohl třeba zcela selhat.

Pokud budete hledat, jak se vaši předkové vyrovnávali s tím, co jim jejich role přinesla, můžete si sestavit kartotéku předků zkrátka tak, že založíte složky pro osudy jednotlivých žen a do nich zaznamenáte i jejich manžely a sourozence. Nebo naopak do souborů pro muže připíšete životní cesty jejich manželek a sourozenců.

Tento postup má své výhody i nevýhody. Ztratíte tím určitou míru objektivity, protože budete mít sklony posuzovat to druhé pohlaví z pohledu osoby, ke které ho přiřadíte. Nejspíš se kvůli tomu vaše práce stane lákavou spíše jen pro ženy, či naopak jen pro muže z vaší rodiny, protože budou mít pocit, že je více oslovuje. Na druhé straně však můžete jít do větší hloubky k tématům, která se právě vás bytostně dotýkají (tedy pokud se rozhodnete sestavit historii rodiny zaměřenou právě na vaše pohlaví). Snáze se vcítíte do těch, kteří vás předcházeli, a bude pro vás jednodušší je přijmout. Nejspíš tak bude pro vás snazší porozumět řadě věcí v jejich i ve vašem životě.

Pokud si ve svém životě hodně lámete hlavu právě s tématy, která jsou spojena s vaším pohlavím, může být tento postup mimořádně výhodný. Je možné, že právě tak vyřešíte snadněji potíže, s nimiž se potýkáte.

Když budete v pátrání po osudech svých předků pokračovat, časem se nejspíš i rodokmen zaměřený především na mužskou či na ženskou linii rodu rozroste. Pak jej můžete rozšířit tak, aby se víc zabýval i zástupci toho druhého pohlaví. Zpočátku však bývá snazší pracovat jen s několika osudy svých předků – proto je podobné zjednodušení užitečné.

Co s nevlastními příbuznými

I když nás řada lidí přesvědčuje, že různé alternativní formy soužití patří až do dnešní doby, není to tak úplně pravda. I v minulosti byli lidé, kteří měli několik partnerů, milovali někoho jiného než svého manžela či manželku nebo tiše snili o milenci stejného pohlaví. Dokonce i nevlastního otce či macechu jsme nevymysleli až v posledních desetiletích, jen v minulosti obvykle nastupovali na místo rodiče zemřelého, a ne rozvedeného.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Léčivý rodokmen.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.