Nezastavitelný růst

Vyšlo také v tištěné verzi

Vyrobeno pro společnost Palmknihy - eReading

Jan Markel

Nezastavitelný růst – e-kniha

Copyright © Pointa, 2020

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

ISBN 978-80-883-3580-1 tištěná verze

ISBN 978-80-883-3581-8 ePub

ISBN 978-80-883-3582-5 mobi

ISBN 978-80-883-3583-2 PDF

„Na velikosti prý nezáleží.
Přesto si dovolte s touhle knížkou vyrůst.“

— Napoleon I. Bonaparte

Chcete vyrůst opravdu rychle?

Přeskočte na stranu 361.

Tato kniha je jiná.

Knížek o osobním rozvoji jsem přečetl desítky.

Vy možná taky.

Některé mi hodně daly.
Jako nejspíš i vám.

Jenže

někdy mi autoři nedokázali nabídnout souvislosti.
Jindy jen opakovali poučky z jiných knih.
Nebo obhajovali názory, které už věda dávno vyvrátila.

Pokusil jsem se tuto knihu napsat jinak.

Moc bych si přál, aby vám dodala souvislosti,
které v mnoha knihách chybí. Doufám, že je v mnoha
směrech neotřelá a zboří hezkých pár mýtů.

Opravdu takhle funguje?

Nevím.
Jedno ale můžu říct jistě.

Tato kniha je jiná.

Dívá se na osobní rozvoj komplexně.

Je psána s vědomím, že každý člověk
je unikátní a zaručené návody nefungují.

Provokuje a vyvolává otázky.
Nutí člověka k zamyšlení,
místo aby pouze dávala odpovědi.

Napsal jsem ji
s přáním a záměrem,

aby pomáhala lidem žít bohatý,
šťastný a naplněný život.

Ať děláte cokoliv.

Jak z knihy vytěžit maximum?

Tohle není knížka, kterou musíte číst od začátku do konce. Naopak. Listujte, přeskakujte dle libosti a používejte jen to, co vás opravdu zaujme.

Knížku tvoří pět tematických okruhů:

Zlepšení v libovolné kombinaci
alespoň dvou oblastí
bude mít pozitivní dopad
na váš život.

To je, oč tu běží. Nemusíte měnit všechno. Nemusíte dělat velké změny. Tato knížka je diletantským poslem toho, že velkých úspěchů lze dosahovat pomocí malých kroků.

Namíchejte si svou vlastní cestu k úspěchu. Protože jiná pro vás stejně nebude fungovat.

Klidně zahoďte všechno, co se vám hodit nebude. Pokud se v některé oblasti vaše zkušenosti rozcházejí s těmi, o nichž mluvím, napište mi. Budu rád.

A teď už
se do toho
s chutí
pusťte!
:)

Úspěch v době
minus jedniček a nul

Za svou kariéru jsem už mluvil s několika tisíci lidí. Ne jen tak. Cíleně. Na téma úspěchu, štěstí a osobního rozvoje. Tato zkušenost je k nezaplacení. Naučila mě, že každý máme svou unikátní cestu k úspěchu i ke štěstí. Ukázala mi ale také jeden zásadní rozdíl mezi velmi úspěšnými a neúspěšnými lidmi. Nehledě na obor.

Tento rozdíl ignoruje drtivá většina knih o osobním rozvoji. V čem spočívá?

Většina lidí uvažuje v módu mám problém / nemám problém. Mají mentalitu, kterou jsem si sám pro sebe pojmenoval jako −1/0.

Představte si, že se ve vašem životě střídají zejména dva módy. Za prvé chvíle, kdy takzvaně máte problém. V té době vám něco chybí, cítíte nedostatek, vaše potřeby nejsou naplněny. Například nemáte vztah, toužíte po povýšení nebo chcete najít novou práci. To je fáze minus jedna.

V takových chvílích se začnete snažit, abyste se z této situace dostali. Vyvíjíte úsilí, učíte se nové postupy, až se nakonec problému zbavíte. Najdete si partnera, dosáhnete povýšení nebo si najdete novou práci.

Tehdy přichází fáze nula. „Nemám žádnej problém, kámo.“ Jelikož vám v této fázi nic nechybí, nevyvíjíte žádné úsilí. Prostě si užíváte nový vztah, novou pozici, novou práci. Váš život by se dal vystihnout heslem: „Já jsem teď v pohodě, já nic nepotřebuju.“

To je past.

Strategie „rostu, jen když mám problém“ vede zcela nevyhnutelně pouze k udržování statu quo.

A právě tohle je zásadní rozdíl mezi hrstkou nejúspěšnějších lidí a masou, která se sice snaží, ale nedosahuje výsledků.

Pokaždé když se potkám s člověkem, který přemýšlí v mentalitě −1/0, ptám se ho: „A co je plus jedna? A jak vypadá plus tisíc?“ Protože v tom tkví tajemství superúspěšných lidí. Vědomě se věnují svému růstu i tehdy, když nic nepotřebují.

Právě tehdy.

Období, kdy váš život neatakují žádné problémy a vaše potřeby jsou naplněny, je stvořeno k růstu! Vždyť právě tehdy máte nejvíc energie a nejlepší podmínky k tomu, abyste dosahovali násobně větších úspěchů než doposud.

Strategie „rostu, jen když mám problém“
vede zcela nevyhnutelně pouze
k udržování statu quo.

Je to, jako kdyby fotbalový tým trénoval jen tehdy, když prohrává. To však nedává smysl, že? Přesně tento rozdíl ale rozevírá pomyslné nůžky mezi lidmi, kteří jsou na špičce, a těmi, kdo tvoří masu na opačném konci. Se stále se zrychlující dobou a stále lepšími technologiemi se bude tento rozdíl ještě zvětšovat. Už teď se ukazuje jasný trend – v budoucnu se bude náramně dařit těm, kdo budou skvělí ve svém oboru. Víc než kdy jindy budou oceňováni experti a hvězdy svých branží. Víc než kdy jindy nebude stačit „průměr“ na to, abyste získali skvělou práci nebo se uživili jako profesionál na volné noze.

Na firemním poli je to velmi podobné. Firmy jsou často tak silné, jak silný je tým jejich zaměstnanců. Změna, která probíhá v dnešní společnosti, naznačuje, že i na firemním poli budou nejvytíženější šampioni, pak dlouho nic… a pak všichni ostatní.

Znamená to jediné. Že mentalita −1/0 je nadále neudržitelná. Nikdy to nebyla moc užitečná strategie pro úspěch, ale v nové, inspirativní ekonomice se stává stále bizarnější.

Dobrá zpráva je, že záleží na vás. Můžete si vybrat. Minus jedničku a sem tam nulu. Nebo růst. Nezastavitelný růst.

Cesta růstu

Je před vámi rozhodnutí. Můžete v životě dosáhnout čehokoliv, pro co se opravdu rozhodnete. Nikdo však netvrdí, že to bude jednoduché. Abyste vystoupili z davu a mohli žít podle svých představ, už nestačí jenom „dělat svou práci“. Dělat to, co se od vás očekává. Snažit se, když máte problém. A odpočívat, když žádný nemáte. Cesta k vítězství je vyhrazená těm, kdo se rozhodnou být nejlepšími v oboru. Těm, kdo se rozhodnou růst. Teď, zítra a napořád.

Abyste vystoupili z davu a mohli žít podle svých představ, už nestačí jenom „dělat svou práci“.

Jenom růst vám umožní být lepší, než jste byli včera. Jenom váš vlastní růst vám umožní být vidět v davu těch, kteří pouze dělají svou práci. Není žádný konečný stav. Neexistuje chvíle, kdy se zastavíte a řeknete si, tak už to mám. Mám vyřešeno a teď už se budu jenom nudit. Nikdy to neskončí. Nebude hotovo a vy budete neustále na cestě.

Což v sobě ukrývá kouzlo neustálého objevování a zlepšování. Je v tom skryta určitá krása a romantika – ve vědění, že život žijete tehdy, když rostete. Ne tehdy, když si hovíte v klidu v komfortní zóně a jen přežíváte každodenní rutinu zpestřenou občasnými záblesky zábavy.

Stagnace znamená smrt. Vzdejte se představy, že někdy bude takzvaně klid. Že vyrostete na tu nejvyšší úroveň a pak už nebudete muset dělat nic. Tento typ myšlení je vlastní těm, kdo tvoří spodní část pyramidy. Těm, kteří nikdy nevyrostou nad průměr a navždy zůstanou jen pracovníky v obřím soukolí. Tento typ myšlení je vlastní těm, kteří se rozhodnou pro život podle pravidel někoho jiného.

Možná se vám nelíbí, že mluvím o rozhodnutí. Ale je to tak.

Cesta růstu je ta těžší. Někdy se může zdát, že je nemožná. Zároveň však je mnohem zábavnější. A vede na vrchol.

Pokud jste připraveni
tohle rozhodnutí udělat
a nastavit si život podle sebe,
je tahle kniha právě pro vás.

Najdete v ní pět tematických okruhů,
které nejvíce ovlivňují
váš růst a úspěch
v jakékoliv oblasti.

Vyberte si ten, ve kterém cítíte největší příležitost.
Udělejte v něm změny.
Využijte je k růstu.
Využijte je k vítězství.

Velké drzé cíle

Velké drzé cíle

„Když nevíš, kam jdeš,
dovede tě tam jakákoliv cesta.“

— Kocour Šklíba, Alenka v říši divů

Existuje 2 357 důvodů, proč většina lidí nedosahuje v životě toho, co opravdu chtějí. Psychologové, sociologové a další vědci se předhánějí ve výzkumech a přidávají do skládačky další a další dílky. Jisté jsou dvě věci. Za prvé, za úspěchem stojí více faktorů, než se na první pohled zdá. Právě proto se tato kniha věnuje hned pěti klíčovým oblastem. Za druhé, nejčastějším faktorem neúspěchu je absence jasných cílů.

Můžeme s tím nesouhlasit, můžeme proti tomu protestovat, ale to je tak všechno, co se s tím dá dělat – slovy klasika. Možná i vy se teď sami sebe ptáte, jak mohou jasné a konkrétní cíle být tak důležité. Copak nemají mnohem větší hodnotu talent, dovednosti a úsilí? Nemají. Pokud totiž nemáte určenou konečnou destinaci, budete svým talentem plýtvat na zbytečnosti. Budete využívat a zlepšovat jiné dovednosti, než ve skutečnosti potřebujete. A vaše úsilí vás posune jen o zlomek toho, kam byste vyrostli ve chvíli, kdy svému konání dáte jasný směr.

Budu teď provokovat. Troufnu si říct, že devadesát procent lidí nemá jasně definované své cíle, kýžené výsledky, cílové skóre. Když se zeptáte deseti náhodných lidí, co by od života chtěli, vyslechnete si v drtivé většině případů velmi vágní odpovědi. Chci být šťastný. Chci být úspěšný. Chci být bohatý. Chci být bohatý, šťastný a úspěšný. Když se nedáte odbýt a budete se ptát, co si pod tím máte představit, dozvíte se jen o málo víc. Chci hezký dům. Šťastnou rodinu. Milujícího partnera. A abychom byli všichni zdraví.

Všechna tato přání jsou v pořádku. Rozhodně ale neslouží jako cíle a nevedou k růstu. Nejsou totiž dostatečně konkrétní. Jaké konkrétní věci se za těmito pojmy skrývají? Znamená štěstí posun v kariéře? Na jakou příčku? Za jak dlouho? Nebo co znamená milující partner? Jak konkrétně se tohle projevuje? A jak často?

Pokud nemáte určenou konečnou destinaci,
budete svým talentem plýtvat na zbytečnosti.

Pokaždé když se v rámci koučovací diskuze dostaneme s klientem k definici jeho cílů, otevírá se svět nových možností. Začínáme věci upřesňovat. Z mlhavých pojmů jako štěstí a spokojenost se stávají konkrétní věci, aktivity a lidé, kteří tyto kategorie reprezentují. Z rutinního života se stává něco mnohem zajímavějšího. Většího. Cesta, která má jasný směr a jasný cíl. Cesta, po níž je radost jít, protože víte, kam vede. Cesta, na které můžete růst.

Mám pro vás výzvu. Věnujte hodinu svého času tomu, abyste si pojmenovali svoje cíle. Tato kapitola vám nabídne užitečné podklady. Zmíním také to, jakým způsobem nám mozek lže a od konkrétních cílů nás odvádí. Rozhodnout se ale musíte vy. Je to váš život. Buď jej můžete žít naplno a na úrovni, kterou si sami představujete. Anebo ne.

Ještě než se do toho pustíte, je tady jedna věc. Je v pořádku být skromný. Ale stejně tak je v pořádku být výjimečný. Opravdu úspěšní lidé si vždy nějakou formou stanovují cíle. Ti nejúspěšnější z nich jdou ještě dál. V jejich životě hrají roli Velké drzé cíle. Takové, které jdou za hranice toho, co se zdá být vůbec možné.

Velké drzé cíle, o kterých ostatní pochybují.

Proč je důležité
přemýšlet VE VELKÉM?

Protože právě v těch chvílích, kdy se odvážíte snít ve velkém, se vaše mysl nastaví na vlnu růstu.

Když pro svůj život plánujete zlepšení
o deset procent, vaše kreativita se ani nebude
obtěžovat vstát z pomyslného gauče.

Vaše chuť vyvinout úsilí zůstane zalezlá v koutě, protože potenciální zisk je prostě zanedbatelný. A růst pravděpodobně nepřijde. Kde není růst, nejsou ani výsledky. Pokud nerostete konstantně, váš život bude stagnovat. A to vše proto, že jste si netroufli rozehrát opravdu velkou hru.

Ať už chcete od svého života cokoliv – vztahy, kariéru, bohatství či seberealizaci –, dovolte si snít ve velkém. Jen tak se ve vás probudí ta opravdová touha.

Prostor pro vás

Sepište si na tuto stránku svoje aktuální životní cíle. Uvidíte, jak se budou vyvíjet v průběhu dalšího čtení této kapitoly.

Limitující přesvědčení
o kladení cílů

Řada lidí si cíle neklade. Často prostě proto, že mají s kladením cílů spojená neužitečná přesvědčení. Vybral jsem pro vás ze své praxe ta nejčastější z nich. Pokud se v některém z nich najdete, neberte si to osobně. Vezměte to jako příležitost přijmout užitečnější pohled na svět. Pokud budete chtít.

Mít cíle mě odvádí od štěstí tady a teď

Možná jste i vy zachytili ten negativní podtón, který dokážou někteří lidé připisovat cílům a jejich plánování. Jako by cíle byly zlo. Kdo žije pro svoje cíle, nežije teď a tady. Když dosáhneš cíle, přestane tě těšit a budeš si muset dát nový. Štěstí je důležitější.

Pravdou je, že cíle se se štěstím nijak nevylučují. Ba naopak.

Pokud v životě zamíříte za něčím velkým a smysluplným, pravděpodobně naleznete zcela novou rovinu naplnění. Stres přichází ve chvíli, kdy cíle, které si kladete, nejsou doopravdy vaše. Pojmenovat si konkrétně to, co je důležité právě pro váš život, a způsoby, jak toho chcete dosáhnout, může být nekomfortní.

Vyžaduje to čas a soustředěnou pozornost. Možná právě proto se tomu mnozí lidé vyhýbají a místo toho se schovávají za heslo „žít teď a tady“ jako za nějaký transparent. Faktem je, že můžete žít tady a teď a zároveň mít jasnou vizi, čeho chcete dosáhnout. Rozdíl je v tom, kam to v životě nakonec dotáhnete.

Další příčinou stresu z nastavených cílů je lpění na nich. To je cesta utrpení. Když si nastavíte cíl, neznamená to, že byste pak měli každý den sledovat, jestli už jste ho dosáhli. Spíš naopak.

Faktem je, že můžete žít tady a teď
a zároveň mít jasnou vizi,
čeho chcete dosáhnout.
Rozdíl je v tom, kam to v životě
nakonec dotáhnete.

Mně osobně cíle pomáhají nastavit si směr. Prioritizovat. Ve chvíli, kdy mám jasný směr, pouštím cíl z očí. Většinou si ho znovu všimnu až tehdy, když ho dosáhnu. Pokud je to cíl dlouhodobý, vrátím se k němu v průběhu cesty několikrát. Jako turista, který konzultuje s mapou, jestli jde správným směrem.

Mně cíle nefungují, já žiju jinak

Lidé si odmítají stanovovat cíle, protože nevěří, že by jich kdy mohli dosáhnout. Jsou plní nejistoty. A tak začnou sami sobě namlouvat, že oni takhle nefungují. Že pro ně cíle nejsou. Možná se také setkali s někým, kdo si cíl stanovil, vyvinul úsilí, ale kýženého výsledku nedosáhl. Prohrál.

Pokud v předchozích větách poznáváte dokonce sami sebe, zpozorněte. Špatná zkušenost je možná fakt – ale nic jiného. Nic to nevypovídá o tom, jestli je, nebo není užitečné stanovovat si cíle. Mít sny a ty pronásledovat.

Pokud jste někdy nedosáhli cílů a stresovalo vás to, nejspíš v tom hrál roli některý z následujících důvodů: Možná jste si nastavili příliš ambiciózní cíle. Možná jste neměli strategii, jak jich dosáhnout. Možná vám chyběly klíčové informace nebo dovednosti. Anebo máte silný sklon k sebekritice, a když nesplníte, co si uložíte, vyčítáte si to a sami sebe stresujete. Velmi pravděpodobně je to kombinace těchto faktorů.

Co když ale cíle fungují pro všechny stejně? Pokud si je nastavíte správně, dokážou vás navigovat životem jako maják v bouřce. Dřívější špatné zkušenosti nemusí (a neměly by) určovat váš život. Stanovovat si cíle je totiž dovednost. Něco, v čem se postupně zlepšujete. Je úplně v pořádku, když se vám to zpočátku nedaří. Pokud pokračujete.

Příklad z praxe:

Střední škola Garfield High School patřila k nejhorším v Los Angeles. Jejími studenty byly zejména děti z chudých hispánských rodin. Škola s sebou nesla patinu průměrnosti a předsudků.

Přesto dokázal učitel Jaime Escalante naučit svoje studenty matematiku na vysokoškolské úrovni. Z dětí, které byly zvyklé prohrávat, udělal premianty na celostátní úrovni. Jak?

Escalante vstupoval do prostředí, kde hlavním cílem dětí bylo přežít. Nekladly si vysoké cíle, protože stejně nikdo nevěřil, že by je mohly naplnit. Než přišel Jaime.

Dokázal v žácích vidět potenciál. Pomohl jim, aby ho viděli také. Pomohl jim nastavit si cíle, kterým se doposud báli uvěřit. Dětem, kterým se ostatní smáli, říkal: „Do konce roku budete umět to, co třeťáci.“ Bylo to drzé, bylo to ambiciózní a bylo to přesně to, co dodalo žákům chuť a touhu. Nikdo nechce hrát proto, aby byl jen o trochu lepší loser. Řada vědeckých studií dnes ukazuje, že čemu jste schopni uvěřit, to dokážete realizovat. Mít drzé cíle je základem pro vše ostatní.1

Cesta je důležitější než cíl

Těžko říct, z čeho tohle limitující přesvědčení pramení. Často to slýcháme už jako děti. Není důležité vyhrát, ale zúčastnit se. Postupem času se do toho přidají spirituální proudy, které učí, že cesta je důležitější než cíl. Výsledkem jsou lidé, kteří věří, že správné je soustředit se na cestu, nikoliv na cíl. Že pokud upřou oči na cíl, o něco přijdou. Ztratí se jim ze života radost, stanou se otroky svých cílů a vůbec jejich kvalita života půjde do míst, o nichž se nahlas nemluví.

Tohle černobílé uvažování má jediný účel. Chránit vás před selháním. Jenže vyhnout se selhání tím, že se o nic nepokusíte, není možná nejlepší strategie.

Když si určíte cíl, zásadním způsobem
ovlivňujete, co na své cestě životem potkáte.

Když si nastavíte cíl, je to, jako když zapíchnete prst do mapy. Sem jdu. Zcela logicky tím definujete i několik cest, které tam vedou. Můžete jet oklikou, můžete letět vzduchem, můžete po cestě zabloudit. A užívat si cestu úplně stejně, jako když cíl nemáte. Co je ovšem jinak?

Když si určíte cíl, zásadním způsobem ovlivňujete, co na své cestě životem potkáte. Je to, jako když jste v Praze a řeknete si, že pojedete do Brna. Dá se očekávat, že cestou potkáte Vysočinu s veškerými jejími krásami i strastmi. Stejně tak ve chvíli, kdy definujete cíl pro svůj život, určujete tím, zda po cestě potkáte úspěšné lidi a obchody za milion, nebo partu flákačů z místního sídliště.

Jak udělat z guláše steak

Teď když jsme se podívali na to, proč jsou cíle důležité, bylo by nasnadě nabídnout vám jednoduchý návod, jak si nastavit cíle, pak je splnit – a pohádky je konec. Bohužel, bohudík, bude to mnohem zábavnější.

Na první pohled se tohle naše přemýšlení může zdát banální. Zblízka však připomíná solidní guláš. Hustá omáčka, přes kterou nevidíte jasně. Kousek masa aby člověk pohledal. Když už něco naberete na lžíci, ukáže se, že to byla cibule. Cílem této kapitoly je udělat z guláše steak. Jasný, zřetelný. Takový, ze kterého odkapává šťáva a vám už stačí jen zakrojit a zakousnout se. Dobrou chuť.

Poznámka pro vegany: Steak může být samozřejmě i z portobella. Každému, co jeho jest.

Jak poznat ten správný cíl?

Odkládat svoje vlastní štěstí a žít nenaplněný život podle společenských norem může být fatální. Stejně tak může být fatální klást si nesprávné cíle. Takové, které ve skutečnosti patří někomu jinému. Typickým příkladem je škola, kterou studujete kvůli rodičům. Přece na vás budou TAK hrdí, když budete mít vysokou. Chvíle, kdy si vybíráte zaměstnání podle toho, co od vás očekává okolí („Budeš přece dělat něco normálního, ne?“) je dalším příkladem okamžiku, kdy se vydáváme na špatnou cestu. Za špatným cílem. Tady přichází na scénu klíčová otázka.

Proč?

Občas nějaký moudrý pán v knížce o rozvoji tvrdí, že byste měli najít svoje proč. Dobře, uznávám, že někdy jsem ten chlápek já. V tomto textu to však bude jinak.

Už dlouhá léta je jedním z mých oblíbených hesel citát z Hamleta. Říká ho Polonius – to je ten chlapík, co se schovává do záclon: „Buď vždy věrný sobě.“ Samo o sobě má tohle prohlášení hloubku a můžeme se na něj dívat ze spousty úhlů. Pro mě vystihuje nutnost být tím, kým opravdu jsme.

Vývojová psychologie nám říká, že se neustále někým stáváme, ať chceme, nebo ne. Já jako kouč pomáhám svým klientům stávat se tím, kým chtějí být. Lepším otcem, manažerem, ředitelkou firmy nebo prostě „jen“ svobodnějším člověkem. A jsem přesvědčen, že je tady určité vnitřní Já, které potřebujeme ne měnit, ale posilovat. Tuhle teorii rozvíjí hned několik vědeckých směrů. Teorii vnitřního Já popsal už Timothy Gallwey v knize Vnitřní hra tenisu^2. Humandesign, což je propracovaný pohled na typologii člověka, rozlišuje pravé a nepravé Já. Psychologie od Freuda po současnost pracuje s konceptem Já na rovině identity. Všechny směry se však shodují na jedné věci.

Nenormální, zato osobité

Tohle naše vnitřní Já má u každého z nás zcela specifickou podobu. Funguje jako náš radar. Vnitřní kód, který nás vede k tomu, abychom žili v souladu s vlastními hodnotami. U řady lidí je ale vnitřní Já zamáčknuté hodně hluboko pod vrstvami toho, co bychom měli, co se od nás očekává a co nám radí společenské normy.

Mnozí z nás tohle vnitřní Já potlačují, protože „nevyhovuje tomu, co je normální“. Často bylo potlačeno už v dětství, kdy nás vychovávali, abychom se chovali jako ostatní – tak, aby to bylo přijatelné. Naučili jsme se nevyčnívat z řady. Dělat věci správně. Být členy stáda, protože v tom je bezpečí. Přitom právě potlačování a ignorování našeho vnitřního Já vede ke spoustě neštěstí a nespokojenosti. K frustraci. A k tomu, že si klademe špatné cíle.

Můžeme tomu říkat intuice, vnitřní Já, vnitřní dítě nebo jakkoliv nás napadne. Faktem je, že pokud máme být věrní sobě, pak právě tahle nehmotná část je tím, co dává smysl našemu pojetí světa. Právě z ní se rodí osobnost.

Jak to souvisí s plněním snů a kladením cílů?

Někdy ve třiceti jsem se konečně rozhodl, že začnu psát. Poslechl jsem svůj vnitřní hlas, který ve mně hlodal už od dětství, kdy jsem si do šuplíku schovával první literární pokusy. Za celý svůj dospělý život jsem se nijak nesnažil tvořit. Naprosto ukázkově jsem ignoroval svoje vnitřní Já. Věnoval jsem se kariéře, budoval rodinu. Dělal to, co se má. Byl jsem úspěšný, ale nebyl jsem šťastný. Ne tak, jako jsem dnes.

Zpočátku nebylo mým záměrem stát se spisovatelem. Ale jak šel čas, postupně to krystalizovalo. Začal jsem publikovat. Psal jsem to, co mě baví a co je mi vlastní. Pak přišel první cíl – napsat knihu. Ta, kterou právě čtete, je už druhá. A v mezičase můj život nabral zcela nový směr. Tahle kniha je ukázkou toho, jak naše vnitřní Já souvisí s cíli.

S každou další hodinou s klientem jsem o něco víc přesvědčený, že právě v našem vnitřním Já vznikají vize pro náš život. Skrze svoje niterné pocity si určujeme, co je pro nás v životě správné. A můžeme být překvapeni. Často jsou naše niterná přání v rozporu s tím, co „by se mělo“. Bývají ukrytá hluboko. Krčí se v koutku a čekají na příležitost. O to víc je potřebujeme následovat.

Pokud nás zastaví strach z toho, jak nás bude hodnotit okolí, už v té chvíli jsme prohráli. Je to, jako by se lev bál, že jej označíme za krutého, protože zabíjí antilopy. Jenže lev nemá šanci být něčím jiným. Musí být lvem a je správné, že je lvem. Je skvělým lvem ve všem, co dělá.

Často jsou naše niterná přání
v rozporu s tím, co „by se mělo“.
O to víc je potřebujeme následovat.

Můžeme být skvělí v tom, kým jsme. To je koneckonců jediná cesta, po které má smysl jít. Ale pokud zašlapeme svoje vnitřní Já, svoje sny, svoje nejniternější touhy do prachu, … co bude pak?

Spása v normativní společnosti? Bezpečí a sociální jistoty až do konce života?

Buď vždy věrný sobě.

Prostor pro vás

Věnujte chvíli praktickému cvičení. Odpovězte si na tyto otázky. Pomohou vám lépe poznat svoje vnitřní Já.

Jakých pět životních hodnot je pro mě důležitých?

(Pro mě je to smysl, svoboda, aktivita, Já a zdraví.)

Jak moc je aktuálně žiju na škále od 1 do 10?

Kdyby neexistovaly limity, jak bych trávil svůj čas?

Při jaké činnosti se cítím nejvíc v souladu sám se sebou?

Změna charakteru je nedílnou
součástí životních cílů

Když se s klienty bavíme o jejich cílech, většina z nich popisuje to, co by v životě chtěli mít. Někteří jdou dál a přidají k tomu i to, co by chtěli dělat. Jen velmi malé procento lidí zahrne do výčtu to, kým by se chtěli stát.

Je úplně jedno, jestli mluvím s majitelem firmy, maminkou na mateřské nebo studentem vysoké školy.

Někdo chce dům, někdo dvojnásobný obrat firmy, někdo objet svět. Často v takových chvílích pokládám otázku: „Kým se potřebuješ stát, abys toho dosáhl?“

Důležité není ani tak to, čeho v životě
dosáhneme, jako spíš to, kým se cestou staneme.

Protože pokud chcete ve svém životě jiné výsledky (věci), musíte nejprve změnit sebe (charakter). Je to podobné, jako kdybyste chtěli z jabloně sklízet hrušky. Chcete jiné ovoce? Nejspíš budete muset změnit strom.3

Jenže já už jsem prostě takovej!

Pro mnoho lidí je představa změny vlastností či charakteru stejně nereálná jako kolonizace Jupiterových měsíců. Koneckonců, kolikrát už jste v životě slyšeli někoho prohlásit: „Já už jsem prostě takovej. A měnit to nebudu, protože to změnit nejde. Už jsem se tak narodil.“ Tento přístup vychází z myšlenky, že povahové rysy a osobnost člověka jsou vrozené. To je jenom část pravdy. Studie ukazují, že vrozené povahové rysy tvoří necelou polovinu našeho charakteru. Ta druhá část je utvářena prostředím a je získaná. To, jací jsme, je z velké části dané výchovou a zvyky, které vnímáme ve svém kulturním prostředí. Jsou to tudíž věci, které rozhodně měnit dokážeme.4

Pojďme si zopakovat důležitou pravdu. Lepších výsledků v tom, co děláte, nedosáhnete beze změny charakteru. Na vyšší úroveň svého života se posunete jen tím, že objevíte vyšší úroveň sebe samotných. Charakter je to, co potřebujete začít měnit v první řadě. Jenže jak?

Příklad z praxe:

Dnes už klasická studie^5 ukázala, že změna myšlení předchází jakýmkoliv aktivitám. Některým pokojským v hotelu výzkumníci řekli, že při chůzi po hotelu, zametání a převlékání postelí vlastně cvičí, a tedy i hubnou. Během následujících měsíců dotyčné dámy zhubly každá několik kilogramů – aniž jakkoliv změnily svůj rytmus.

Zdá se, že v první řadě musela zhubnout jejich „identita“.

Jenže se ukazuje, že řada lidí je vůči změně sebe samých do značné míry rezistentní. Typicky to vypadá tak, že jsme sami se sebou spokojení, a tak chceme, aby to tak bylo napořád. Když se ale podíváme do vlastní historie, vidíme, jak jsme se měnili v průběhu času. A jsme hrdí na to, jak jsme se změnili. Jen do budoucna změnu téměř výhradně odmítáme.

Podívejte se pravdě do očí: Změna vašeho charakteru a vaší identity je v průběhu času nevyhnutelná. Stane se, ať budete chtít, nebo ne. Vy teď ale máte výhodu: můžete si vědomě vybrat, jaká ta změna bude. Vybírejte dobře, kým se stanete.

Uchopit vědomou změnu charakterových vlastností vám pomůže následující cvičení.

101 věcí, které v životě chcete

Doposud jsme se bavili o psychologii spojené s kladením cílů. Možná to není nejzábavnější téma. Možná jsou všechny ty věci kolem vnitřního Já a stávání se někým docela abstraktní. Je zkrátka vhodná doba na praktické cvičení.

Ulovte si někde list papíru nebo si otevřete novou poznámku v počítači, mobilu či tabletu. Zajistěte si dostatek času, což znamená deset až sto minut. A udělejte si dobrý kafe. To totiž vždycky stojí za to.

O následujícím cvičení platí dvě věci: Je jednoduché. A změní vám život, pokud ho uděláte. Drtivá většina lidí, kteří tímhle cvičením opravdu prošli, změnila zásadním způsobem některé oblasti svého života k lepšímu. Avšak drtivá většina lidí, kterým jsem tohle cvičení představil, ho nepodstoupila. A tak to prostě je. Buď něco uděláte, nebo ne. Vyzývám vás, abyste tohle cvičení nevynechali. Velmi pravděpodobně vám změní náhled na život. Ne, chleba levnější nebude. A určitě vás to bude stát nějaký čas. Ale bude to dobrodružné.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Nezastavitelný růst.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.