Ako prežiť kreténov

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.lindeni.sk

www.albatrosmedia.sk

Robert I. Sutton

Ako prežiť kreténov – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2020

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Robert I. Sutton

AKO PREŽIŤ KRETÉNOV

Copyright © 2017 by Robert I. Sutton

Translation © Martina Antošová, 2020

E-book konverzia © Grafické a DTP studio Fragment, 2020

ISBN v tlačenej verzii 978-80-566-1540-9

ISBN e-knihy 978-80-566-1601-7 (1. zverejnenie, 2020)

Eve, Clair a Tylerovi

Ďakujem za váš smiech a lásku

1 Osemtisíc správ

Túto knihu som napísal ako odpoveď na otázku, ktorú som dostal nespočetne veľakrát. Podobu máva rôznu, ale podstata je táto: „Mám do činenia s kreténom (alebo bandou kreténov). Pomoc! Čo mám robiť?“ Pozrime sa na pár príkladov z mojej každodennej dávky e-mailov:

Od jedného lekára pracujúceho v „úplne rozvrátenej“ nemocnici a „s tým najnecitlivejším šéfom tímu, akého si môžete predstaviť“:

Čo má podriadený robiť? Môžem skloniť hlavu, starať sa o svojich pacientov, ako najlepšie viem, a snažiť sa tú bezcitnosť ignorovať, ale pracovať v takom prostredí je demoralizujúce.

Jeden luteránsky pastor z Illinois píše:

Prevažnú časť práce v našej cirkvi vykonávajú neplatení jedinci, ktorí občas zraňujú city ostatných dobrovoľníkov. Máte nejaký nápad, čo robiť so zlými a nepríjemnými ľuďmi, ktorí pracujú dobrovoľne a vo svojom voľnom čase?

Nemecký manažér výrobného podniku na dôchodku sa pýta:

Počas svojej pracovnej kariéry som bol najmenej trikrát prepustený kvôli kreténom, assholes, sale cons, Arschlöcher, stronzi[1] a podobným typom. Čo mám poradiť svojmu synovi, aby nedopadol ako ja?

Jeden výkonný riaditeľ firmy zo Silicon Valley píše:

Vzhľadom na to, koľko existuje začínajúcich firiem a koľko investorov, ktorí nemajú žiadne prevádzkové skúsenosti, sedia v správnych radách, mi napadlo, či ste nejako neskúmali túto vec alebo neuvažovali o boardholes (neschopných jednotlivcoch v správnych radách)[2] alebo o úplne nefunkčných správnych radách, ktoré by sa dali označiť ako doucheboards (rady debilov).

Táto kniha
sa zaoberá
stratégiami a tipmi,
ktoré ľuďom umožnia,
aby tyranom,
zradcom
a hajzlom unikli,
dokázali ich lepšie znášať,
bojovať s nimi
a zbavovať sa ich.

V podstate nie je dňa, aby mi niekto nepoložil nejakú verziu tejto otázky. Prichádzajú e-mailom a prostredníctvom Twitteru, Linkedlnu a tiež Facebooku. Kladú mi ju študenti, kolegovia, klienti, priatelia, nepriatelia a príbuzní na najrôznejších stretnutiach vrátane prednášok, porád na fakulte, svadieb a pohrebov. Asi raz za týždeň mi ju kladú úplne cudzí ľudia, ktorí volajú do mojej kancelárie v Stanforde. Na tipy, ako prežiť, sa ma pýtali už pokladníci z Costco a Walgreens, sestry a doktori z Clevelandskej kliniky aj zo Stanfordskej nemocnice, letušky a stevardi z aeroliniek vrátane Air France a United Airlines, stavební robotníci v San Franciscu aj v Idahu, šoféri Uberu v Dubaji a San Franciscu, vodiči metra v New Yorku a vodiči BART v San Franciscu, príslušníci americkej námornej pechoty v Afganistane, jeden väzenský dozorca z Texasu, niekoľko katolíckych kňazov, jeden židovský kantor (a kantorova žena), asi päťdesiat právnikov a najmenej tucet výkonných riaditeľov. V nedávnych mesiacoch som túto otázku počul z úst chirurga v New Yorku, dekana jednej menšej spoločenskovednej univerzity, amerického vojenského psychológa a skupiny vysokoškolských študentov z istej francúzskej univerzity (cez Skype), jedného policajného seržanta zo Stanfordu, svojho holiča Woodyho, a dokonca od svojej matky.

Nie je tajomstvom, prečo sa stále pýtajú. Všetko sa to začalo, keď som v roku 2007 napísal knihu The No Asshole Rule (a súvisiacu esej pre časopis Harvard Business Review o pár rokov skôr).[3] Predpokladal som, že táto záležitosť s kreténmi bude len taký krátky úlet a približne do roka a do dňa sa vrátim k svojej práci, ktorej ťažiskom je leadership, inovácie a organizačné zmeny. Ale to som sa mýlil. Tá útla knižočka udrela na citlivú strunu. Trvalo mi niekoľko rokov, kým som sa zmieril s tým, že nech už napíšem v živote čokoľvek a bez ohľadu na to, aký vplyv bude mať akákoľvek moja ďalšia práca, vždy už budem známy v prvom rade a predovšetkým ako „ten chlapík s kreténmi“. Knihu The No Asshole Rule si kúpilo asi osemstotisíc čitateľov v Spojených štátoch a v desiatkach ďalších krajín – predalo sa jej oveľa viac ako všetkých mojich ostatných kníh. Neustály prúd e-mailov, výmeny na sociálnych sieťach, otázky novinárov z tradičných oznamovacích prostriedkov a znepokojivé, bizarné alebo vtipné rozhovory o všetkých možných stránkach spojených s kreténmi sa stali súčasťou môjho života, ktorú očakávam, ktorá ma (zväčša) baví a ktorú sa snažím zvládnuť so súcitom a v povzbudzujúcom duchu.

Veľa čitateľov po knihe The No Asshole Rule siahlo, lebo majú pocit, že sú v obkľúčení hlupákov, kvôli ktorým si pripadajú ako nejaký odpad – a hľadali v nej útechu. Je tam kapitola nazvaná „Kreténi pri vesle: Tipy, ako prežiť nepríjemných ľudí a pracovisko“. Hlavnou témou tej knihy však bolo vytváranie slušných pracovísk – nie to, ako zaobchádzať s kreténmi. Táto kniha – The Asshole Survival Guide (Ako prežiť kreténov) – sa zaoberá stratégiami a tipmi, ktoré ľuďom umožnia, aby tyranom, zradcom a hajzlom unikli, dokázali ich lepšie znášať, bojovať s nimi a zbavovať sa ich.

Tieto stratégie a rady som zdokonaľoval mnoho rokov. Nech už som v posledných desiatich rokoch „mal“ pracovať na čomkoľvek, takmer každý deň som strávil hodinu alebo dve premýšľaním, čítaním, rozhovormi a písaním o kreténoch a protijedoch proti nim a – tu a tam – pozorovaním hrubých alebo nevychovane a urážlivo sa správajúcich ľudí v ich prirodzenom prostredí. Výsledkom je kniha Ako prežiť kreténov, ktorá predkladá tie najlepšie rady, aké som schopný poskytnúť, ak ide o to, ako zaobchádzať s ľuďmi, ktorí na tých druhých pôsobia tak, že sa cítia utláčaní, ponižovaní, nerešpektovaní alebo vysávaní. Zameriavam sa na pracovné prostredie. Príslušné poučenia však možno rovnako uplatniť pri problémoch s kreténmi, ktoré majú dobrovoľníci v neziskovkách a v školách; s otravnými hlupákmi v kostoloch, synagógach a mešitách, a s hrubým správaním sa na verejných miestach, akými sú metro, letisko, nákupné centrá a športové štadióny.

Stratégie a tipy, ktoré tu uvádzam, vychádzajú z vedeckého skúmania ľudí, ktorí sa správajú arogantne a nezdvorilo – čo je trend, ktorý sa v posledných rokoch neskutočne rozmáha. Google Scholar je špecializovaný vyhľadávač na odborné knihy a články; stal sa z neho „zlatý štandard“, ktorý akademickí pracovníci používajú na vyhľadávanie serióznych teoretických prác a výskumov. Vyhľadávanie slovného spojenia „abusive supervision“ (zlé zaobchádzanie zo strany nadriadených) v rokoch 2008 až 2016 prinieslo 4 910 vedeckých článkov a kníh. Pri výraze „abusive customers“ (hrubo či urážlivo sa správajúci zákazníci) to bolo 282, „rudeness“ (hrubosť) 16 000, „incivility“ (nezdvorilosť) 15 500, „bullying“ (šikanovanie) 140 000, „workplace bullying“ (šikanovanie na pracovisku) 11 800, „mobbing at work“ (šikanovanie či psychický teror na pracovisku, v zmysle kolektívneho útoku na jednotlivca) 2 900, „road rage“ (agresivita za volantom) 6 680, „air rage“ (agresivita v leteckej doprave) 369, „phone rage“ (agresivita cez telefón) 92, „verbal aggression“ (slovná agresia) 16 500 a „microaggression“ (mikroagresia) 2 190. Moje rady však nemajú predstavovať vyčerpávajúci a nezaujatý súhrn vedeckého výskumu na tému „ako zaobchádzať s hlupákmi“. Tieto zistenia sú síce poučné, ale ani zďaleka nie definitívne a úplné. Prežitie zrážky s kreténom nie je ani tak veda ako skôr remeslo alebo zručnosť.

Ponaučenia z týchto vedeckých štúdií preto kombinujem s príbehmi a riešeniami z menej vedeckých prameňov. Príručka Ako prežiť kreténov čerpá z vybraných zdrojov z celého sveta aj zo sveta internetu – počínajúc denníkom The New York Times až po skvelý text Davida Kendricka na tému pravidiel správania sa online nazvaný „What Makes a Fuckhead?“ („Kto sa správa ako debil?“). Využívam tiež ponaučenia zo svojich pozorovaní a pôvodných rozhovorov – vrátane tých, ktoré som získal pri svojej práci ako konzultant a rečník v rôznych organizáciách (napr. Amazon, Wal-Mart, Gallup, Google, LVMH, školy KIPP, McKinsey, Microsoft, Clevelandská klinika, Pixar, softwarová spoločnosť SAP, Twitter a program Stanfordskej univerzity pre funkcionárov National Football League), a asi tak päťdesiatich rozhovorov (aj menej formálnych) s ľuďmi vrátane sociálnych pracovníkov, baristov v kaviarňach Philz Coffee, zdravotných sestier z nemocnice Stanford Hospital, manažérov spoločnosti Disney, vedúcich pracovníkov v oblasti ľudských zdrojov (najmä Patty McCordovej, ktorá pracovala v spoločnosti Netflix počas prvých 14 rokov jej existencie) a vedeckých pracovníkov, akou je napríklad profesorka Katy DeCellesová z Torontskej univerzity – ktorá študuje príčiny agresivity v leteckej doprave, to, ako väzenskí dozorcovia zaobchádzajú s odsúdenými, alebo aký majú vplyv výbuchy hnevu basketbalových trénerov na hráčov.

Tisícky štúdií
v najrôznejších
odboroch potvrdzujú,
aké vysoké sú
celkové náklady
na kreténov.

Táto kniha je ovplyvnená aj všetkými tými e-mailmi o kreténoch, ktoré mi ľudia posielajú. Snažím sa archivovať všetku korešpondenciu vo svojom tak trochu chaotickom systéme trojice e-mailových zložiek („Historky“, „Šéfovia“, „Prežitie“) a asi šesťdesiatich podzložiek (napr. „Šéfovia kreténi“, „Podriadení kreténi“, „Briti“, „Klienti“, „Kreténske firmy“, „Nezúčastnení pozorovatelia“, „Verejný život“, „Šialenosti“, „Taliani“, „Kreténi online“, „Ako sa brániť“, „Úniky“, „Nevhodná obrana“, „Úspešné prípady“). Zatiaľ mám takých e-mailov asi osemtisíc; väčšina z nich obsahuje nejaký variant otázky, ktorou sa zaoberá táto kniha. Mnohí z tých, ktorí sa na mňa takto obracajú, mi popisujú aj niektoré (úspešné alebo neúspešné) metódy boja o prežitie, ktoré vyskúšali. Príručka Ako prežiť kreténov čerpá aj z približne 1 500 odpovedí na tieto e-maily, ktoré som napísal, ktorých obsahom bolo povzbudzovanie, rady a otázky, ako to dopadlo.

VYTVÁRANIE ŠKODLIVÝCH PREDSTÁV

V roku 2010 som hovoril s jedným mladým šéfom firmy, ktorého trápilo, že nie je dosť ako zosnulý Steve Jobs – že jeho kariéra aj jeho malá začínajúca firma dopadnú zle, pretože on je pokojný a zaobchádza s ľuďmi slušne. Takýchto rozhovorov som za tie roky zažil mnoho. Rovnako ako v prípade tohto manažéra v takýchto prípadoch vždy upozorňujem na tých expertov a vedcov, ktorí argumentujú, že hajzel je vždy víťazom (Assholes Finish First) – to je názov knihy, ktorú pre „kamošov a týpkov“ napísal Tucker Max, „profesionálny hajzel“ (teraz na dôchodku). Alebo v posledných rokoch poukazujem na články ako ten z roku 2015 od Jerryho Useema s titulkom „Why It Pays to Be a Jerk“ (Prečo sa oplatí byť hlupák), ktorý vyšiel v časopise The Atlantic.

Môj kolega zo Stanfordu Jeff Pfeffer argumentuje, že zaobchádzať s ľuďmi ako s kusom handry môže byť cestou k osobnému úspechu, pretože, ako vysvetlil Jerrymu Useemovi, keď dáte do jednej klietky pytóna a kura, „pytón zožerie kura.“ Súhlasím, že sú okolnosti, keď schopným hlupákom to, že tých ostatných deptajú, zhadzujú a vysávajú, možno pomôže poraziť konkurenciu a získať spojencov (ktorí sa im budú podlizovať čiastočne aj v nádeji, že budú ušetrení od ich zloby, podrazov alebo nevraživosti). Sebectvo a to, že s ostatnými budú zaobchádzať ako s kusom handry, tiež môže ľuďom pomôcť k víťazstvu v situáciách „ja vyhrám, ty prehráš“ (I win, you lose) – kde nie je žiadny dôvod spolupracovať s ostatnými teraz ani v budúcnosti. A kapitola 6 tejto knihy sa zaoberá úvahami, kedy a prečo je účinným spôsobom obrany to, že kreténom dáme ochutnať ich vlastnú medicínu (musím vás ale varovať, pretože, ako hovorí moja žena Marina, „keď budete hádzať špinu na ostatných, často sa zašpiníte sami“).

Napriek tomu všetkému, po prečítaní všetkých tých stohov výskumov tvrdím, že tí odborníci a profesori, ktorí oslavujú tyranov, narcisov a tých, ktorí len berú, zrejme zveličujú zisky a zľahčujú škody, ktoré kreténi spôsobujú sami sebe (obzvlášť z dlhodobého pohľadu). Tento záver sa zhoduje s tým, k čomu dospelo mnoho ďalších vedcov, vrátane Adama Granta z Whartonu (zaoberá sa výskumom „tých, ktorí dávajú“ verzus „tých, ktorí iba berú“), Christine Porathovej z Univerzity južnej Kalifornie (ktorá študuje nezdvorilosť) a Dachera Keltnera z Kalifornskej univerzity (ktorý za zaoberá emóciami a mocenskou dynamikou). Ako práce týchto profesorov a mnohých ďalších bádateľov predikujú, existuje dlhý zoznam víťazov, ktorí dosiahli úspech bez toho, aby s ľuďmi zaobchádzali ako s odpadom: patria k nim napríklad výkonný riaditeľ spoločnosti Apple Tim Cook, výkonný riaditeľ Netflixu Reed Hastings, šéf Berkshire Hathaway a investičná hviezda Warren Buffett, nedávno zosnulý herec a komik Robin Williams, kuchárska celebrita Anthony Bourdain, televízna producentka a scenáristka Jenji Kohanová (autorka seriálu Orange Is The New Black) alebo výkonná producentka, scenáristka a spisovateľka Shonda Rhimesová (ktorá sa preslávila seriálmi ako Chirurgovia a Škandál) – a v tomto zozname by sme mohli pokračovať. A v roku 2015 som znova hovoril s tým výkonným riaditeľom, ktorý si v roku 2010 hrýzol nechty, pretože dosť nekričal a nebol dosť arogantný a sebecký. Jeho meno vám povedať nemôžem, ale kretén sa z neho ešte stále nestal, pritom jeho firma teraz má už viac ako tisíc zamestnancov a on sa stal miliardárom.

Mal som tiež zaujímavý rozhovor so zakladateľom a prezidentom Pixaru Edom Catmullom (ktorý dvadsaťpäť rokov úzko spolupracoval so Stevom Jobsom) a ten mi otvoril oči, ak ide o fámu, že Jobs dosiahol úspech čiastočne aj vďaka svojej arogancii, náladovosti a necitlivosti – čo je práve ten mýtus, kvôli ktorému onen mladý riaditeľ firmy uvažoval, či by sa nemal tiež tak správať. Catmull mi potvrdil, že Jobsova povesť skutočne bola zaslúžená, „pretože v počiatkoch svojej kariéry sa správal strašne“. Catmull ale zdôrazňoval, že mnohým spisovateľom, životopiscom a filmárom unikla zásadná časť celého príbehu: že sa Jobs zmenil k lepšiemu po svojom „vyhadzove“ z Apple a po tom, čo zažil mnoho nezdarov vo svojej počítačovej firme NeXT a v prvých rokoch Pixaru. Ako to povedal Catmull, Jobs sa asi desať rokov „plahočil v púšti“. Catmull vysvetľoval, že „keď si tieto nezdary postupne spracoval a pochopil ich, a keď sa mu potom v Pixare začalo dariť, Jobs sa zmenil; začal viac vnímať tých druhých, lepšie načúval, stal sa z neho lepší šéf a lepší partner.“ Catmull hovoril, že práve tento „uvážlivejší a starostlivejší“ Steve Jobs potom „vytvoril tú neuveriteľne úspešnú firmu Apple“. Jobs síce aj naďalej zostal tvrdým vyjednávačom, bol to človek, s ktorým bolo veľmi náročné diskutovať, a bol perfekcionista; Catmull ale konštatoval, že Jobsove najväčšie úspechy prišli až po tom, čo prestal s oným povestným zlým zaobchádzaním s ostatnými ľuďmi, ktorým bol neslávne známy vo svojich raných rokoch.

No aj keby mali priaznivci kreténov pravdu a správať sa ako úplný kretén po celý čas (alebo väčšinu času) je skutočne cesta k osobnému úspechu, to, že niekto s ostatnými zaobchádza ako s odpadom, je niečo natoľko škodlivé, že aj keď ste víťaz a kretén, ako človek v mojej knihe v každom prípade prehrávate.

Nevravím to len preto, že som „ten chlapík s kreténmi“. Hoci rady, ako najlepšie zaobchádzať s kreténmi, sú nejasné a neúplné, negatívny vplyv ponižujúceho a nezdvorilého správania sa týchto ľudí na ich obete je viac ako jasný. Tisícky štúdií v najrôznejších odboroch potvrdzujú, aké vysoké sú celkové náklady na kreténov (CNK) pre skupiny, organizácie a spoločnosť – a obzvlášť pre tých, ktorí sú terčom ich zaobchádzania. Tu je len drobná ukážka z celej tej usvedčujúcej hromady dát.

Stovky experimentov ukazujú, že stretnutia s hrubými, urážlivo sa správajúcimi ľuďmi, ktorí majú sklon tých druhých zhadzovať, narúšajú výkonnosť ostatných – vrátane ich rozhodovacích schopností, produktivity, kreativity a ochoty pracovať o niečo viac a zostávať v práci dlhšie pri dokončovaní projektov a pomáhať spolupracovníkom, ktorí potrebujú radu, praktickú pomoc alebo morálnu podporu. Súčasťou jedného experimentu s lekármi a sestrami na jednotkách intenzívnej starostlivosti pre novorodencov v Izraeli boli napríklad simulované kontakty s jedným hrubým americkým expertom na zdravotníctvo. Tento hnusný Američan sa urážlivo vyjadroval o kvalifikácii a inteligencii izraelských doktorov a sestier; hovoril im, že „kvalitu zdravotníctva v Izraeli si teda predstavoval úplne inak“ a že podľa toho, čo v Izraeli videl, by tamojší zdravotnícky personál na jeho americkom oddelení „nevydržal ani týždeň“. Takto zhadzovaní doktori a sestry podávali oveľa horšie výkony (v porovnaní s kontrolnou skupinou) aj ak ide o úlohy, ako je stanovenie diagnózy zhoršujúceho sa fyzického stavu modelu, perforácie čreva a srdcových problémov.

Inými slovami, ten americký kretén otriasol izraelskými zdravotníckymi pracovníkmi do tej miery, že narušil ich schopnosť ošetrovať choré deti. Podobný efekt majú na lekárov aj pacienti, ktorí sa správajú hrubo; výskum uskutočnený v Holandsku zistil, že doktori robia omnoho viac chýb, keď majú stanoviť diagnózu pri náročných a agresívnych pacientoch, ktorí spochybňujú ich schopnosti, v porovnaní s tým, keď diagnostikujú slušnejších pacientov.

V roku 2011 William Gibson, známy autor science fiction, retweetoval myšlienku užívateľky vystupujúcej pod prezývkou „Notorious d.e.b.“ (@debihope na Twitteri), ktorá sa začala rýchlo šíriť: „Kým si sami diagnostikujete depresiu alebo nízke sebavedomie, najskôr sa uistite, či skôr iba nie ste obklopený samými kreténmi.“ Množstvo dôkazov potvrdzuje rozumnosť tohto odporúčania. Štúdie hrubého a nezdvorilého správania – agresivity hlučných, neznesiteľných pasažierov v lietadlách, ktorí urážajú personál aj ostatných spolucestujúcich, agresivity pri telefonovaní, agresívneho správania šoférov na cestách a „syndrómu agresívneho chodca“ – ukazujú, že takéto hnusné správanie sa je nákazlivé a môže narušiť duševné a fyzické zdravie obetí na celé dni až týždne. Tisíce štúdií šikanovaných detí ukazujú, že psychická trauma vedie k horším študijným výsledkom a duševným aj telesným zdravotným problémom. A deti, ktoré boli šikanované svojimi rovesníkmi, si môžu následky tejto traumy niesť po celý život – v dospelosti sa u nich častejšie prejavujú problémy ako vyššia miera kriminality, finančné ťažkosti, depresia a silná závislosť od cigariet.

Výskumy týkajúce sa kreténov na pracovisku (čo je ťažiskom tejto knihy) odhaľujú, že kolegovia a vrstovníci, podriadení, zákazníci a klienti a obzvlášť šéfovia („bossholes“), ktorí sa správajú ponižujúcim spôsobom a nerešpektujú tých druhých, môžu narušiť pracovnú výkonnosť aj duševnú pohodu. Napríklad robotníci na montážnej linke reagujú na slovné urážky emocionálnym odpojením sa a nižšou produktivitou. Nové zdravotné sestry, ktoré sú šikanované služobne staršími sestrami a doktormi, sa v práci toľko nesnažia a prejavujú voči pacientom nižšiu mieru empatie. Pracovníci v službách, ktorí sú vystavení agresívnemu správaniu zákazníkov (vulgárne gestá, krik, nadávky, zamračené pohľady), uvádzajú viac problémov v oblasti duševného a fyzického zdravia a menej sa v práci angažujú. Podobne sú na tom aj zamestnanci v službách, ktorí sú svedkami urážlivého správania zákazníkov k svojim kolegom (bez toho, aby sa to priamo týkalo ich samých).

Ak pracujete
s hlupákom,
je pravdepodobné,
že sa ním
stanete tiež.

Znevažujúce správanie sa k ostatným je navyše nákazlivé – takže ak pracujete s hlupákom (alebo s bandou hlupákov), je pravdepodobné, že sa ním stanete tiež. Jedna štúdia z roku 2012 ukázala, ako sa takéto bahno valí dolu: urážlivo sa správajúci vedúci pracovníci na vyšších pozíciách mali sklon si vyberať alebo vychovávať rovnako chrapúnskych vedúcich tímov, ktorí zasa rozdúchavali deštruktívne konflikty vo svojich tímoch, čo potláčalo kreativitu členov tímu.

Zoznam škôd, ktoré páchajú kreténi na pracovisku, je nekonečný: nižšia miera dôvery, motivácie, inovatívnosti a menšia ochota prichádzať s nápadmi; zvýšená chybovosť, krádeže, absencie a vypovedanie poslušnosti. Profesor Bennett Tepper z Ohijskej štátnej univerzity a jeho kolegovia odhadli, že hrubosť a urážlivé správanie zo strany nadriadených stojí americké korporácie ročne 23,8 miliardy dolárov (v súvislosti s absenciami, nákladmi na zdravotnú starostlivosť a stratami produktivity). To bolo v roku 2006; dnes by tento odhad bol omnoho vyšší. Hlupáci na pracoviskách tiež ničia telesné a duševné zdravie spolupracovníkov – vyvolávajú u nich úzkosti, depresie, problémy so spánkom či vysoký krvný tlak, jedným z dôsledkov sú aj zhoršené vzťahy s rodinnými príslušníkmi a partnermi. Dlhodobé štúdie v Európe ukazujú, že ak máte šéfa kreténa, zvyšuje to riziko srdcového ochorenia a predčasnej smrti. Napríklad štúdia, ktorá počas obdobia dvadsiatich rokov sledovala šesťtisíc britských štátnych úradníkov, zistila, že keď ich šéf nespravodlivo kritizoval, nepočúval ich problémy a len málokedy ich pochválil, zamestnanci častejšie trpeli angínou pectoris a srdcovými infarktmi a zomierali na srdcovocievne ochorenia.

Takže je vám to jasné. Je jedno, či sa kreténi okolo vás úspešne presadzujú alebo (čo je pravdepodobnejšie) si sami kazia život a kariéru a ničia firmu. Pre vás aj pre ostatných to predstavuje nebezpečenstvo. Túto knihu som napísal, aby som vám pomohol sa chrániť a brániť seba aj priateľov, kolegov, zákazníkov, tímy a organizácie, na ktorých vám záleží, pred týmito zákernými ľuďmi a ich hnusnými slovami a skutkami.

ČO VÁS ČAKÁ

Nasledujúcich šesť kapitol sa zaoberá tým, ako vyhodnocovať tyranov, zradcov a hajzlov, ako sa im vyhýbať, ako ich znášať, ako proti nim bojovať a ako sa ich zbavovať. Kapitola 2 „Vyhodnotenie kreténa: Aký vážny je to problém?“ ponúka šesť diagnostických otázok, ktoré vám pomôžu vyhodnotiť, aký nebezpečný, ťažko riešiteľný a škodlivý problém daný kretén predstavuje – či vyžaduje minimálne, umiernené alebo zásadné ochranné opatrenia. Ďalšie štyri kapitoly zvažujú pre, proti a najrôznejšie druhy jednotlivých stratégií prežitia: Kapitola 3 ukazuje, kedy a ako „vziať nohy na plecia“. Kapitola 4 ponúka „Techniky, ako sa vyhnúť kreténom“, metódy, ako dosiahnuť to, aby ste s tými kreténmi, pred ktorými niet úniku – aspoň nateraz – prichádzali do styku čo najmenej. Kapitola 5 popisuje „Mentálne triky, ktorými sa môžete chrániť“, alebo spôsoby uvažovania o kreténoch a reakcií na nich, ktoré znižujú škodlivý vplyv ich pôsobenia na vás a na ostatných. Kapitola 6 sa venuje taktike „Ako sa brániť“. Podrobne rozoberá účinné a niekedy zlomyseľné prostriedky nápravy, odpudenia a odstránenia kreténov – a toho, ako hlupákom zraziť hrebienok alebo z nich spraviť neškodné „papierové tigre“.

Kniha sa končí kapitolou 7 o tom, „Ako byť súčasťou riešenia, a nie problému“. Ukážem vám, čo to znamená prijať pravidlo „kreténom vstup zakázaný“ ako svoju osobnú filozofiu, čo je téma, ktorá ako červená niť prechádza celou touto knihou a drží ju pohromade. Toto pravidlo nie je určené len pre tímy a organizácie. Je to osobný záväzok, ktorý má rozhodujúci vplyv na to, ako posudzujete ľudí, akými jedincami sa obklopujete a s akými pracujete, a na vaše odhodlanie odhaľovať, utlmovať a mariť nezdvorilé zaobchádzanie, ktorého sa dopúšťate vy sami aj tí druhí.

MANTRA PROTI ZAUJATOSTI

Neunáhlite sa, kým za kreténa označíte niekoho druhého; neváhajte sa za neho označiť sami.

Tým, že budete mať túto mantru neustále na pamäti, si zvyknete byť v strehu, aby ste nepodliehali automatickým reakciám – prinúti vás to pribrzdiť, zastaviť sa a rozmyslieť si svoj prvotný úsudok, ktorý ste si urobili o predpokladanom hlupákovi. Pripraví vás na to, aby ste z tejto knihy mali väčší úžitok. Ak si ju budete opakovať a ak sa podľa nej budete správať, môže vám – aj tým, ktorých podporujete, učíte alebo koučujete – pomôcť lepšie rozlišovať, kedy tyrani a zradcovia začínajú zdvíhať svoje ohavné hlavy (a kedy nie), prečo konajú svoju špinavú prácu a ako sa s nimi vysporiadať. Patrí k tým hlavným ponaučeniam, ku ktorým som sa dopracoval za tie roky, keď ide o to, ako uvažovať o potenciálnych kreténoch a ako s nimi zaobchádzať.

Ak si ustrážite svoje úsudky v tomto smere, pomôže vám to vyvážiť tú zaujatosť, ktorú my ľudia máme skrátka v sebe – aj tí najúžasnejší, najláskavejší a najnesebeckejší z nás. Ako sa dočítate v kapitole 7, výskumy psychológov nám ukazujú, že naše vlastné chyby a slabé stránky nám často nedochádzajú alebo ich zľahčujeme, vytvárame si prehnané predstavy o svojej šikovnosti a schopnostiach (obzvlášť v oblastiach, kde sme najmenej kompetentní) a máme sklon zvádzať vinu za svoje problémy na ostatných (aj keď si za to, dofrasa, môžeme sami). Tento výskum naznačuje, že ak sa správate ako kreténi alebo obhajujete či umožňujete ponižujúce a nezdvorilé správanie niekoho druhého, pravdepodobne tieto nelichotivé skutočnosti nepriznáte sami sebe ani nikomu inému. Nie je teda prekvapením, čo uvádzajú národné prieskumy uskutočňované Inštitútom pre výskum šikany na pracovisku (Workplace Bullying Institute): v rokoch 2007 až 2014 zistili, že viac ako 50 percent Američanov uvádza, že zažili dlhodobé prípady šikany alebo boli ich svedkami – ale menej ako jedno percento priznáva, že takémuto nevhodnému zaobchádzaniu niekoho opakovane vystavovali sami. Jedným z dôvodov tohto veľkého rozporu je, že niektorí ľudia sú náramne citliví, a dokonca vyložene paranoidní – takže prehnane reagujú na opakované drobné alebo aj vymyslené ústrky a pripisujú zlý úmysel aj ľuďom, ktorí im nijako ublížiť nechcú (a ktorí sa im dokonca môžu snažiť pomôcť). Hlavnou príčinou však je, že ľudia, ktorí sa správajú ako kreténi, často bývajú slepí voči svojmu vlastnému zlému správaniu aj k tomu, ako pôsobí na ostatných.

Táto mantra nie je všeliekom na obmedzenú schopnosť sebareflexie. Je to však určitý spôsob, ako vyvážiť automatické a často chybné interpretácie, ku ktorým máme sklon všetci. Ak sa nebudeme ponáhľať s tým, aby sme označili za kreténa niekoho druhého, získame čas na zváženie iných vysvetlení a na to, aby sme našli pre údajných kreténov isté pochopenie – a nebudeme reagovať pod vplyvom okamžitej a niekedy zbytočnej ublíženosti a hnevu. Naopak, ak nebudeme váhať s príslušným označením, keď sa sami zachováme ako hlupáci, alebo sa aspoň krátko zamyslíme nad tým, či náhodou nie sme súčasťou problému, môže to zasa vyrovnať tú veľmi ľudskú záľubu popierať a zmenšovať svoje vlastné nedostatky a hriechy. Táto mantra vám tiež pomôže vyhnúť sa vytváraniu začarovaných kruhov, keď sa ukrivdení cítite obaja, vy aj váš údajný mučiteľ, a možno už kričíte jeden na druhého „Kto je tu pre teba kretén? Ty si kretén!“

1 – „Asshole“ – kretén, hlupák, debil, hajzel – je najčastejšie používaný termín v tejto knihe a väčšinou ho prekladáme ako kretén, čo je pôvodne lekársky termín a zachoval si nádych určitého odstupu; čitateľ si podľa situácie a nálady môže doplniť aj iné označenie. Slovenčina sa v tomto smere javí ako genderovo nevyvážená: výrazy ako kreténka či blbka síce mladšie generácie už používajú, vžité to však zatiaľ nie je. Ak je teda reč o ženách týchto kvalít, riešime to tak, ako to zodpovedá bežnej hovorovej praxi. Výrazy sale con, Arschloch, stronzo sú zodpovedajúce termíny vo francúzštine, nemčine a taliančine – pozn. prekl.

2 – novotvar vytvorený zo slov board, správna rada, a asshole – pozn. prekl.

3 – Celý názov knihy je The No Asshole Rule: Building a Civilized Workplace and Surviving One That Isn’t (do slovenčiny by sa to dalo preložiť ako Kreténom vstup zakázaný: Ako vytvoriť kultúrne pracovisko a ako prežiť také, ktoré ním nie je). Za použitie vulgárneho termínu v titulku sa autor – univerzitný profesor a seriózny vedec – neskôr všelikde ospravedlňoval, ale trval na ňom, pretože „chcel použiť výraz, akým ľudia týchto všivákov skutočne označujú“, a nie nejaký krotký eufemizmus ako „hlupák“ alebo „despota“; z tohto hľadiska by slovenským ekvivalentom v mnohých uvádzaných prípadoch bol skôr výraz „blbec“ alebo „hajzel“ – pozn. prekl.

2 Vyhodnotenie kreténa

AKÝ VÁŽNY JE TO PROBLÉM?

Kreténi používajú mnoho špinavých trikov, ako svoje obete mučiť. Posúďte sami, toto sú otrasné útržky z mojich e-mailov: Frčky do ucha. Krik. Príjemný úsmev, pričom do ucha mu šepká: „Si nula. A ja ťa zničím.“ Pasívne agresívny kretén, ktorý sa k ľuďom správa, akoby boli neviditeľní a ignoruje ich žiadosti. Pozýva na firemný večierok len svojich „favoritov“. Skáče do reči „päťkrát počas piatich minút“. Pýta sa: „Tak už si s tou hovadinou skončil?“ Zvoláva povinné nedeľné porady. Vysmieva sa jej, že je príliš pracovitá. Zúrivé pohľady, nadávky, „otrávený ksicht zrána“, neustále podpichovanie. Všetky úlohy sú „akútne“, z každého komára robí somára.

Líška sa kolegom a do očí im lichotí, za chrbtom ich potom hrubo ohovára. Napíše zamestnancovi vyčítavý list preto, že prišiel do práce o pätnásť minút SKÔR. Pochváli ju jediný raz za osem rokov. Takmer v každej vete používa vulgárne slovo. Keď sa rozčúli, funí ako Darth Vader. Oznamuje zamestnancom cez telefón, že sú prepustení, a trvá na tom, aby to jej kolegovia robili tiež. Povie spolupracovníčke, že zákazníkom je jej ľúto, pretože má „smutné oči“. O zákazníčke za jej chrbtom hovorí, že je to „hnusná krava“, ktorá sa oblieka „ako upratovačka“. Hádže po ňom zapálené cigarety. Chytí ju a uhryzne ju do ruky, „až sa jej urobí modrina“.

Bohužiaľ, tieto príklady vás pravdepodobne nešokujú, vzhľadom na neuveriteľnú škálu hrubých a znevažujúcich skutkov, s ktorými sa v súčasnosti stretávame v tradičných médiách aj na sociálnych sieťach. Niektoré z týchto šialeností by sa napriek tomu dali považovať za výmysel a preháňanie, nebyť fotografických dôkazov. Tak napríklad video z roku 2016 z čínskej Shanxi Changzhi Zhangze Agricultural and Commercial Bank, ktoré sa dostalo na sieť prostredníctvom stanice Channel NewsAsia, zachytáva manažéra, ktorý – pred stovkami kolegov – ponižuje osem pracovníkov tým, že každého z nich štyrikrát udrie po zadku veľkou palicou, pretože „poriadne nepracujú“. Jedna zo zamestnankýň, ktorá v rámci tohto „prelomového kurzu“ na zvyšovanie výkonu takto dostane, plače, potáca sa a je vidno, že ju to veľmi bolí. Alebo sa pozrite na Twitter na @passengershame, kam ľudia dávajú reálne fotky a videá cestujúcich v lietadle, ktorí robia príšerné veci, napríklad si opierajú špinavé nohy o strop alebo ich dávajú na opierky svojich spolucestujúcich. Jedno video ukazuje ženu, ako vytláča uhry a trhá chĺpky z nosa mužovi, ktorý sedí vedľa nej; v druhom nejaká žena najskôr ignoruje letušku, ktorá ju žiada, aby zahasila cigaretu, a potom jej hrubo vynadá.

Výskumníci popísali a kategorizovali stovky rôznych typov nevychovanosti. Kathryn Dupréová z Carletonskej univerzity a jej kolegovia merali „agresivitu na pracovisku vyvolanú zákazníkom“, pričom sa pýtali 428 pracovníkov, či a ako často sa stretli s niektorým z jedenástich zavrhnutiahodných typov správania sa zákazníkov, videli ho alebo o ňom počuli. Išlo napríklad o to, že „povedali niečo, aby vás nahnevali“, „vrhali na vás zlé pohľady alebo sa tvárili nevraživo“, a „obvinili vás z niečoho, čo nebola pravda“. Bennett Tepper z Ohijskej štátnej univerzity vytvoril rebríček nevhodného a urážlivého správania sa nadriadených; dotazník pozostáva z pätnástich otázok, ktoré zisťujú, ako často „môj šéf“ robí veci ako „zhadzuje ma pred ostatnými“, „má pred ostatnými negatívne poznámky na moju adresu“ a „narušuje moje súkromie“. Philip Smith z Yalovej univerzity so svojimi kolegami študovali „hrubosť medzi cudzími ľuďmi v každodennom živote“. Uvádzajú zoznam dvadsaťjeden druhov hrubosti (napr. „predbehol ma a vopchal sa do radu predo mňa“, a „rozťahoval sa a zasahoval do môjho osobného priestoru“), ktoré sa odohrávali na dvadsiatich siedmich rôznych typoch miest (napr. v supermarkete, na diaľnici alebo na letiskovom termináli).

Inými slovami, tieto príbehy a štúdie rozlišujú toľko rôznych typov kreténov, ktorí pôsobia v takých rôznorodých prostrediach a páchajú svoje nekalosti toľkými rôznymi spôsobmi, že sa nedá vypracovať jedna jediná stratégia, ktorá by zaberala na každého hlupáka. Ak vám niekto hovorí, že má kompletný a stopercentný postup, krok za krokom, ktorý vyrieši všetky vaše problémy s kreténmi, tak klame sám sebe a vám tiež. Nemôžem vám sľúbiť jednoduchú a okamžitú úľavu. Príručka Ako prežiť kreténov vám ale môže pomôcť pri rozhodovaní, aké kroky a triky na prežitie budú najlepšie, aby sa vám podarilo preplávať tým hnusom, s ktorým práve zápasíte, prísť na to, ako minimalizovať škody, a – niekedy – nakoniec zvíťaziť. Nasledujúce kapitoly ponúkajú praktické taktiky a tipy, ktoré môžete zvážiť, keď budete vytvárať a aktualizovať svoju osobnú stratégiu prežitia.

Prvý krok je zistiť, ako chmúrne vyzerá situácia pre vás alebo pre tých, ktorým by ste chceli pomôcť. Dávajte si pozor na prvé dojmy. Unáhlené súdy sú nebezpečné. Nositeľ Nobelovej ceny Daniel Kahneman odporúča každému, kto sa ocitne v „kognitívnom mínovom poli“ – t. j. v mätúcej, ťažkej a stresujúcej situácii – aby najprv spomalil, situáciu preštudoval, zvážil rôzne cesty a porozprával sa s niekoľkými bystrými ľuďmi, kým sa rozhodne pre nejaký plán a začne konať. Nebezpečenstvo unáhlených rozhodnutí a výhody toho, že spomalíme a zamyslíme sa, sú dokázané. Dr. Jerome Groopman vyzýva svojich kolegov lekárov, aby odolávali sklonu vyslovovať okamžité diagnózy pacientov (väčšina doktorov na to nepotrebuje ani dvadsať sekúnd). Groopmana jeho mentor učil, že najlepšia rada na začiatok často je: „Nerobte nič, len tam stojte“. Je to lepšie ako stanoviť rýchlu a zlú diagnózu a uškodiť pacientovi nevhodnou liečbou.

Táto kapitola vám pomôže vyhnúť sa unáhleným súdom o problémoch s možnými kreténmi. Predkladá šesť diagnostických otázok, o ktorých môžete uvažovať alebo ich prebrať s ľuďmi, ktorým dôverujete. Prvá otázka vám pomôže stanoviť, či vôbec nejaký problém s kreténom máte. Ak áno, nasledujúcich päť otázok vám pomôže zistiť, aké je to vážne – a teda ako intenzívne (alebo zúfalo) s tým potrebujete niečo robiť. Čím horšia situácia, tým viac by ste mali zapracovať na vytvorení a uplatnení nejakej stratégie prežitia. A tým zásadnejšie je odložiť ostatné úlohy a sústrediť sa na to, aby ste sa vysporiadali so svojimi mučiteľmi a skrotili ich. Tým je tiež vyššia pravdepodobnosť, že pri tom natrafíte na nejaké prekvapenia a komplikácie – čo si bude vyžadovať postup metódou pokus-omyl a ďalšie posuny v stratégii.

MÁTE PROBLÉM?

Ako sme videli, kreténi dokážu robiť najrôznejšie kúsky. Niektoré odsúdeniahodné typy správania – napríklad fyzické útoky alebo sexuálne obťažovanie – samozrejme predstavujú nenapadnuteľný dôkaz, že nálepka kreténa je udelená právom. Predstavy o tom, kedy a prečo si ľudia túto nálepku zasluhujú, sa však v rôznych kultúrach, oblastiach a organizáciách nesmierne líšia. Sú tiež veľké rozdiely v tom, ako na rovnaké potenciálne odpudivé zaobchádzanie a ľudí reagujú rôzne typy osobností. To, čo spôsobí, že sa jeden človek bude cítiť urazený alebo ponížený, druhého nemusí vzrušovať alebo to ani nezaznamená, ďalšieho to môže pobaviť a niekomu ďalšiemu to môže pripadať ako prejav súhlasu, alebo dokonca náklonnosti. Napríklad jeden bývalý hráč americkej Národnej futbalovej ligy ma upozornil na to, že potľapkať spoluhráča po výbornom zákroku v hre po hlave alebo po zadku a povedať mu „ty prekliaty č***k“ je na ihrisku výrazom vysokého uznania – kdekoľvek inde vám ale podobný druh agresívneho správania môže priniesť „vyhadzov“, či dokonca väzenie.

Prvá diagnostická otázka vychádza z tvrdenia nedávno zosnulej spisovateľky Maye Angelouovej, že „ľudia si nakoniec vo výsledku nebudú pamätať, čo ste povedali alebo urobili, ale spomenú si, ako sa s vami cítili“. Mnoho obetí isto nemôže zabudnúť na to, čo im hrubí ľudia povedali a urobili. Ale to, čo Angelouová vraví, bude, myslím, pravda. Ľudia, ktorí ma primäjú, aby som si v duchu povedal „to je ale kretén“ – tí, ktorí mi ležia v žalúdku a doháňajú ma k šialenstvu – sú tí, ktorí vo mne alebo v tých, na ktorých mi záleží, vyvolávajú nepríjemné pocity. To isté sa týka ľudí, ktorí mi hovoria svoje historky s kreténmi: spôsoby, akými sú trápení, sú veľmi pestré, ale podobné je na nich to, že im niekto robí niečo, čo im silno prekáža, cítia sa zneužití, znechutení alebo inak emočne rozhodení alebo zasiahnutí.

To, že sa sústredím na pocity tých, ktorí sú terčom takého zaobchádzania, neznamená, že tieto „obete“ sú automaticky zbavené akejkoľvek viny. To je rozdiel oproti obvyklému prístupu spočívajúcemu v ukazovaní prstom a odsudzovaní kreténov. Či už ide o vedeckých pracovníkov, ktorí zisťujú a merajú mieru šikany, týrania alebo agresivity pomocou dotazníkov, alebo o ľudí, ktorí dávajú znepokojujúce fotky na @passengershame, často sa vychádza z predpokladu, že tieto hnusné veci páchajú tí zlí a tí sú tiež vinní, zatiaľ čo nevinné obete alebo prihliadajúci svedkovia ich potom hlásia. Ak ale chcete skutočne pochopiť problém s kreténom a prísť na to, ako ho najlepšie riešiť, vezmite do úvahy aj to, akú rolu vo vašich pocitoch hrajú aj vaše špecifické rysy, to, čo sami máte za sebou a vaše predsudky. Ak prevezmete zodpovednosť za svoje pocity – a pochopíte, z čoho vychádzajú pocity ostatných terčov alebo svedkov – pomôže vám to prísť na to, ako obmedziť škody. Pomôže vám to tiež, aby ste si uvedomili, ako to možno vy sami (alebo oni) zhoršujete – napríklad tým, že ste príliš nedotkliví, alebo že toho na údajných kreténov zvaľujete priveľa alebo na nich hádžete iracionálnu vinu, alebo že sa sami správate ako kreténi.

AKO VEĽMI JE TO ZLÉ?

Jeden marketingový manažér mi napísal o „kreténskej firme“[4], v ktorej veľa rokov pracoval. Písal, že to bolo do tej miery zvrhlé, že „niekto by mal tú budovu obohnať policajnou páskou a vystriekať ju insekticídom proti kreténom“. Vo vedení „firmy“ bola „otrasná banda príslušníkov jednej kreténskej famílie“, ktorí bežne na zamestnancov aj na seba navzájom revali, ktorí „sa mračili a vrčali“ a ktorí, písal dotyčný manažér, „so mnou hovorili ako s päťročným dieťaťom“.

Spísal mi celé litánie urážlivého a bizarného správania onej vládnucej rodiny, ako „keď som niečo jedol, napríklad zemiakové lupienky, stávalo sa, že prezident vošiel do mojej kóje, hrabol mi labou do vrecúška, potom sa na mňa pozrel a povedal: ‚Môžem si vziať?‘“ Tieto maniere sa preniesli aj na bezprostredného šéfa tohto manažéra, ktorý pôvodne nastúpil ako „optimistický, priateľský, motivovaný a dôveryhodný“, ale čoskoro sa začal správať hrozne a stal sa z neho pokrytec. Manažér priznával, že aj on sám sa zmenil a tiež sa z neho stal kretén. „Do telefónu som sa osopoval na predajcov; miera stresu bola taká vysoká, že som ju prestával zvládať a začal som rozosielať sarkastické e-maily. Začalo to mať vplyv aj na môj osobný život, vracal som sa z práce a doma som partnerke bezdôvodne robil scény.“ Po siedmich rokoch odtiaľ konečne vypadol, ale za ten čas ho to stačilo dosť poznamenať a aj on sa svojím správaním podpísal na ostatných.

Niekto by mal
tú budovu obohnať
policajnou páskou
a vystriekať ju
insekticídom
proti kreténom.

Tento prípad ma rovnako desí, ako fascinuje, pretože tomu manažérovi trvalo tak dlho, kým si uvedomil, ako rozkladne „firma“ pôsobí na neho, na jeho spolupracovníkov, partnerku, a dokonca aj na predajcov, ktorých rozčuľoval svojimi nepríjemnými e-mailmi. Nedochádzalo mu, aké príšerné to všetko je, kým odtiaľ neutiekol. Krátky pohľad na priložený zoznam diagnostických otázok naznačuje, aká zlá táto situácia bola: Mal pocit, že sa s ním zaobchádza ako s kusom handry, trvalo to celé roky, tí istí ľudia sa k nemu správali zle znovu a znovu (boli to „certifikovaní kreténi“), bola to systémová chyba, bol v horšom mocenskom postavení ako väčšina týchto hlupákov a hlboko trpel.

My ľudia nanešťastie máme pozoruhodnú schopnosť popierať a klamať samých seba. Ak by si tento manažér bol uvedomil, aká zlá tá situácia je, som presvedčený, že by bol niečo podnikol rýchlejšie a efektívnejšie – predovšetkým by odtiaľ utiekol o niekoľko rokov skôr.

Bez ohľadu na to, či ste v rovnakej kaši ako on – alebo máte problémy, ktoré sú miernejšie, a nie také vyhrotené – je dobré sa skrátka len zastaviť, zamyslieť sa a celú situáciu si rozobrať. Položte si teda prvú aj päť zostávajúcich otázok – a vyhľadajte ľudí, ktorým budete dôverovať, aby vám povedali svoj pohľad na vec a niečo vám poradili.

Šesť diagnostických otázok

1. Máte pocit, že s vami (a hádam aj s ostatnými) údajný kretén zaobchádza ako s handrou? Cítite sa po komunikácii s údajným kreténom alebo kreténmi (alebo počas nej) stiesnene, máte pocit poníženia, neúcty alebo straty energie – alebo všetky tieto pocity? Ak áno, mali by ste si začať pripravovať plán prežitia.

2. Ako dlho tá hrôza trvá? Ak je to len krátka epizóda, potom by ste sa s tým mohli vysporiadať pomerne rýchlo. Ak sa to však opakuje dennodenne, alebo to síce bola krátka epizóda, ale vám aj ostatným sa z nej stále ježia vlasy, potom je potrebné, aby ste venovali väčšiu pozornosť vytvoreniu a použitiu ochranných opatrení.

3. Máte do činenia s dočasným alebo „certifikovaným“ kreténom? Ak ide o dočasného kreténa, možno by zatiaľ stačilo to prestáť a počkať, kým sa nezačne správať ako civilizovaný človek, kým mu poskytnete nejakú negatívnu spätnú väzbu, alebo sa pokúsiť o jemné zakročenie na mieste. Ak ste ale spoločne s ostatnými tyranizovaný niekým, kto je kreténom kompletne a stále, bude nutné konať opatrnejšie a uváženejšie, pretože pred sebou máte nebezpečnejší a škodlivejší problém.

4. Je to otázka jednotlivca alebo ide o systémovú chybu? Ak máte do činenia s jedným alebo nanajvýš dvomi kreténmi v prostredí, ktoré inak možno považovať za more slušnosti, potom – hoci ste aj tak ohrozený – pravdepodobne máte okolo seba ľudí, ktorí vám môžu pomôcť a podporiť vás. Hlavné riziko je, že tá ohavnosť sa môže šíriť rýchlo ako nákazlivá choroba. Na druhej strane, ak žijete v Kreténove a každý deň je ako prechádzka po Triede kreténov, nielen že to schytávate zo všetkých strán a zrejme vám to poriadne škodí; máte tiež menej potenciálnych spojencov.

5. Do akej miery máte na toho kreténa páky? Ak máte omnoho väčšiu moc ako onen kretén, potom máte širšiu škálu možností – je jednoduchšie napríklad odísť alebo sa toho hlupáka zbaviť. Dajte si ale pozor na prehnanú sebaistotu; to, že máte navrch, alebo ste bohatý a slávny, ešte neznamená, že si môžete robiť, čo chcete – alebo že máte takú moc, akú si predstavujete. Ak máte menšiu moc a ten dotyčný vás môže šikanovať, je riziko väčšie. Musíte sa nad svojou stratégiou zamyslieť hlbšie a potom si dať väčšiu námahu s vyhľadaním spojencov, ktorí vám môžu stáť po boku a môžu vás chrániť.

6. Do akej miery naozaj trpíte? To je základ. To, čo jedného doháňa do šialenstva, druhému vôbec nemusí prekážať. Možno ste len extrémne precitlivený. Ak ale máte do činenia s ľuďmi, ktorí vo vás vzbudzujú pocity útlaku, poníženia a neúcty a vysávajú z vás energiu, potom – ak máte prežiť – musíte začať niečo robiť hneď teraz, pričom to „niečo“ môže byť celkom časovo náročné a drastické.

***

1. Máte pocit, že s vami (a s ďalšími) údajný kretén zaobchádza ako s handrou?

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ako prežiť kreténov.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.