Kouření škodí

zdraví CIGARET

James Khoury

Copyright© 2020 by Stanislav Plášil – nakladatelství VIKING

Copyright© 2020 by James Khoury

Copyright© 2020 Cover by qelb

Copyright© 2020 Illustrations by Antonie Režná

Všechna práva vyhrazena. Žádnou část této knihy není dovoleno použít nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez souhlasu autora či nakladatele.

ISBN: 978-80-7482-328-2 (EPUB)

ISBN: 978-80-7482-329-9 (MOBI)

ISBN: 978-80-7482-330-5 (PDF na CD)

To Dear Miss Em, who guards the manuscript.

Obsah

Acknowledgements / Poděkování

Introduction / Úvod

Smoking is Bad for Cigarettes’ Health / Kouření škodí zdraví cigaret

Language analysis – Smoking is Bad for Cigarettes’ Health

The Left-handed Snake / O levorukém hadovi

Language analysis – The Left-handed Snake

Your Bookcases Know your Secrets / Vaše knihovny znají vaše tajemství

Language analysis – Your Bookcase Knows your Secrets

A Sexy Cephalopod is Never a  Good Solution / Sexy hlavonožec nikdy není dobrým řešením

Language analysis – A Sexy Cephalopod is Never a Good Solution

A Tale of Death, a Bow Tie, and a Butterfly / Povídka o smrti, motýlku a motýlovi

Language analysis – A Fairytale about Death, a Bow Tie, and a Butterfly

The Blind Date / Rande naslepo

Language analysis – The Blind Date

About the author / O autorovi

The stories in English

Smoking is Bad for Cigarettes’ Health

The Left-handed Snake

Your Bookcases Know your Secrets

A Sexy Cephalopod is Never a Good Solution

A Tale of Death, a Bow Tie, and a Butterfly

The Blind Date

Povídky česky

Kouření škodí zdraví cigaret

O levorukém hadovi

Vaše knihovny znají vaše tajemství

Sexy hlavonožec nikdy není dobrým řešením

Povídka o smrti, motýlku a motýlovi

Rande naslepo

Další knihy nakladatelství VIKING

Edice CONAN

Edice Učte se anglicky s vtipem

Edice Borgentown – město hrůzy

Sci-fi & fantasy

Pohádky

Horory

Humor

Ze současnosti

Knihy vzpomínek

Historické romány

Světová klasika

Romantika

Erotika

Napětí

Populárně naučné

Recepty

Básně

Acknowledgements / Poděkování

First of all, a very special thanks to 11-year-old Tonička Režná for her wonderful illustrations which accompany the stories.

Především bych velice rád poděkoval 11leté Toničce Režné za její skvělé ilustrace, které povídky doprovázejí.

For their time, patience, and willingness to help, I also owe a huge debt of gratitude to:

Za svůj čas, trpělivost a ochotu pomáhat si také zasluhují mou neskonalou vděčnost:

Alena Fischerová, Vojtech Kolenčík, Katharine Khoury, Louise Salim, Stazi Hurtová, Mikie Safrová, Adela Kučerova, Olga Walló, Wendy Leung, Lenka Vavrová, Jakub Doubal, Jarmila Doubalová, Barbara Kociánova, Daniela Příhodová, Kateřina Štefková, Lenka Doubek Brennerová, Natalia Privitzerová, Marija Tvárová, Šárka Koktanová, Tomáš Stahl, Sabina Stahlová, Pavla Kozáková, Tereza Voříšková, Klara Marečková, and Alžběta Martínková.

Introduction / Úvod

Have you ever wondered what an octopus would say if it could speak, whether cigarettes feel pain, or what your bookcase really thinks of you?

Přemýšleli jste někdy, co by chobotnice řekla, kdyby mohla mluvit, zda cigarety cítí bolest nebo co si o vás myslí vaše knihovny?

No?

Ne?

Would you be more curious if the octopus was absolutely gorgeous?

Byl byste zvědavější, kdyby chobotnice byla naprosto úžasná?

This bilingual collection of absurdist short stories set in Prague attempts to answer the more complex questions of life, such as why a butterfly would be bitter against the world, how an octopus could resent all things Scottish, which breed of cow is the most superficial, and whether bookcases have a sense of humour. Maybe you’re someone who would like to understand the hopes of an ambitious but naive young cigarette or the fears of a left-handed snake.

Tato dvojjazyčná sbírka absurdních povídek umístěných do Prahy se snaží odpovědět na složitější otázky života, jako například proč by měl být motýl zahořklý na celý svět, jak by chobotnice mohla nesnášet všechno skotské, které plemeno krávy je nejpovrchnější či zda mají knihovny smysl pro humor. Možná jste někdo, kdo by rád pochopil naděje ctižádostivé, ale naivní mladé cigarety nebo obavy levorukého hada.

You didn’t stop reading at the mention of bitter butterflies and left-handed snakes and the author loves you for that! He also wants to help you with your English language skills, so each tale is accompanied by a language analysis, which explains and practises the idioms, expressions, and phrasal verbs which are highlighted in the story and which can potentially add so much colour to your own conversation. Special attention is given to the dreaded Czenglish mistakes which are so commonly made (yes, that’s make a mistake, not do a mistake!). Of course, for the lazier busier readers, the stories can be enjoyed without doing the exercises (yes, that’s do an exercise, not make an exercise!). Native and more advanced English speakers will be pleased to know there are English-only versions of the stories at the end of the book for a more comfortable read.

Nepřestali jste číst u zmínky o zahořklých motýlech a levorukých hadech a autor vás za to miluje! Chce vám také pomoci s vaší znalostí angličtiny, takže každý příběh je doprovázen jazykovou analýzou, která vysvětluje a procvičuje idiomy, výrazy a frázová slovesa (v textu jsou zvýrazněna) použitá v textu a která potenciálně může vaši mluvenou angličtinu výrazně oživit. Zvláštní pozornost je věnována obávaným Czenglish chybám, které se tak často dělají (ano, říká se make a mistake, nikoli do a mistake!). Samozřejmě, línější zaneprázdněnější čtenáři si mohou povídky vychutnat i bez cvičení. Rodilí mluvčí či pokročilejší uživatelé angličtiny s potěšením zjistí, že na konci knihy jsou povídky pouze v angličtině (bez vloženého českého překladu), což jim usnadní čtení. I pro české čtenáře, kteří se nechtějí nechat rozptylovat angličtinou, jsou na konci knihy povídky přeložené do češtiny (bez vloženého anglického originálu).

If that gorgeous octopus could speak, it would probably say, “This book changed my life...and improved my English!”

Pokud by ona nádherná chobotnice dokázala promluvit, pravděpodobně by řekla: „Tato kniha mi změnila život... a vylepšila mou angličtinu!“

Smoking is Bad for Cigarettes’ Health / Kouření škodí zdraví cigaret

A horror story

Hororový příběh

The end of the end

Konec konce

She pursed her deep red lips and drew him towards her. As soon as he saw those lips, he was struck by their beauty. He closed his eyes. And then, as they touched and he felt the warm contact of those lips on his face, he WAS IN RAPTURES.

Sešpulila své sytě červené rty a přitáhla si ho k sobě. Jakmile ty rty spatřil, byl zasažen jejich krásou. Zavřel oči. A pak, když se navzájem dotkly a on ucítil teplý dotek rtů na tváři, byl u vytržení.

Beauty…pleasure...delight.

Krása… radost... slast.

This was not at all how it had been described before by the Veteran…

Vůbec to nebylo takové, jak to předtím popisal Veterán...

But then he smelt something burning.

Ale pak ucítil, jak se něco pálí.

He opened his eyes and stared in horror. Beneath him, the woman was holding fire and the lower half of his body was in flames.

Otevřel oči a s hrůzou zíral. Žena pod ním zapalovala oheň a dolní půlka jeho těla byla v plamenech.

He blew…and blew again…and blew….and blew. But the only result was that the glow brightened and the pain intensified. He screamed and almost fainted. It may perhaps have been better if he really had lost consciousness because it is not possible to describe the agony of being burned alive.

Foukal... a zase foukal… a foukal… a foukal. Ale jediným výsledkem bylo, že se oharek žhnul stále jasněji a bolest zesílila. Zaječel a skoro omdlel. Bylo by asi lepší, kdyby opravdu ztratil vědomí, protože není možné vylíčit ta muka být spálen zaživa.

Her lips were still clasping his head and as she gently drew the smoke into her lungs, the indescribable pain intensified yet more. His head spun when he saw his body glow and he asked himself how she could be so completely oblivious to his suffering. In desperation, he tried to recite Psalm 23:4 from the Bible: “Even though I walk through the valley of the shadow of death, I will fear no evil...”

Stále rty svírala jeho hlavu, a když jemně natáhla kouř do plic, tato nevylíčitelná trýzeň ještě zesílila. Točila se mu hlava, když viděl, jak jeho tělo žhne, a ptal se sám sebe, jak si může být tak netečná k jeho utrpení. V zoufalství se pokusil recitovat Žalm 23:4 z Bible: „I kdybych měl jít údolím stínu smrti, ničeho zlého se nebojím…“

She took him out of her mouth and tapped him tenderly with her forefinger. With absolute horror, he watched as a quarter of his body fell away. She repeated this several times and he could stand it no more and blacked out.

Vyndala si ho z úst a láskyplně na něj poklepala ukazováčkem. S naprostou hrůzou pozoroval, jak mu čtvrtina těla odpadla. Ještě několikrát to zopakovala, to už ale nevydržel a omdlel.

When he came to, the woman was no longer holding him and instead, he was lying on the ground. Evidently, he had survived this horrific experience. He didn't feel pain now, perhaps because of the numbness of shock...or perhaps because he was missing most of his body – only his head was remaining. Nevertheless, he could at least now plan his escape.

Když přišel k sobě, žena už ho déle nedržela, místo toho ležel na zemi. Zjevně tu příšernou zkušenost přežil. Teď už ani necítil bolest, asi byl otupělý šokem... anebo snad, že mu chyběla většina těla – zbyla z něj jen hlava. Nicméně teď alespoň mohl plánovat útěk.

Suddenly though, there appeared a dark shadow above him, something like the large black clouds of a typical Prague summer storm. But a cloud it wasn't. It was a Converse All-star, size 38. White. And the size of it was quickly increasing.

Najednou se ale nad ním objevil temný stín, něco jako velké černé mraky při typické pražské letní bouřce. Ale mrak to nebyl. Byla to teniska Converse All-Star číslo 38. Bílá. A rychle se zvětšovala.

And he WAS FINALLY PUT OUT OF HIS MISERY.

A konečně už nemusel trpět.

* * * *

The beginning of the end

Začátek konce

On the twenty-first of August, at 19.27 and approximately 4792 minutes before the events described above, Karel – the chosen one – said an emotional goodbye to his friends, his brothers-in-arms, left his blue and gold packet and, clasped between two fingers, set off to meet his destiny.

Dvacátého prvního srpna, v 19.27 a přibližně 4792 minut před výše popsanou událostí, se Karel – onen vyvolený – emotivně rozloučil s kamarády (spíše bratry ve zbrani), odešel ze své zlatomodré krabičky a, držen mezi dvěma prsty, vyrazil vstříc svému osudu.

He was not entirely sure what kind of fate awaited him, for cigarettes did not have much information about life as a cigarette. But he felt good.

Nebyl si úplně jistý, jaký osud na něj čeká, neboť cigarety nemají moc informací o ‚životě jako cigareta‘. Ale cítil se dobře.

It is true that he was somewhat surprised when, not long later, he realised that, clasped between those two fingers, he was heading toward a shiny metal cigarette case. It looked expensive.

Je pravda, že byl poněkud překvapený, když si krátce nato uvědomil, že s ním ty dva prsty míří k lesklé kovové tabatěrce. Vypadala draze.

“Maybe I've been promoted, I'll now be with the elite,” he thought to himself proudly. He had always sensed that he was something special.

„Možná jsem byl povýšen a budu teď mezi elitou,“ pomyslel si pyšně. Vždycky měl tušení, že je něco extra.

The atmosphere inside, however, proved to be something altogether different. Tension was in the air. An overwhelming tension. The tension of cigarettes burdened by the knowledge of their own inescapable destiny.

Ale atmosféra uvnitř tabatěrky nasvědčovala něčemu zcela jinému. Ve vzduchu bylo cítit napětí. Ohromné napětí. Napětí cigaret, jež tížilo vědomí jejich nevyhnutelného osudu.

The cigarette case was closed and darkness fell.

Tabatěrka se zavřela a nastala tma.

“Good evening,” he greeted his neighbour with a bow.

„Dobrý večer,“ pozdravil souseda úklonem.

The neighbour was anxiously devouring a bread roll.

Ten dychtivě hltal rohlík.

“It's not good at all, we're all going to die.”

„Žádný dobrý, brzo všichni umřeme.“

“...So...err…bon appetit.”

„...Tak... ehm... dobrou chuť.“

“The only appetite here is for death and destruction. And soon we'll all die.”

„Jediná chuť tady je chuť smrti a zmaru. A všichni brzy umřeme.“

Karel frowned, turned away from his less-than-convivial companion and TRIED HIS LUCK with his other neighbour. He CLEARED HIS THROAT.

Karel se otočil od svého veselého společníka a zkusil své štěstí u druhé sousedky. Odkašlal si.

“Allow me to introduce myself. I'm Karel.”

„Dovolte, abych se představil. Jsem Karel.“

“How do you do?” the cigarette replied without enthusiasm.

„Těší mě,“ odpověděla cigareta bez nadšení.

“I'm from the Camel brand.”

„Jsem ze značky Camel.“

“Well, I congratulate you on that,” she said sarcastically.

„Tak k tomu ti blahopřeju,“ řekla sarkasticky.

“Such incivility… she must be a Petra cigarette.” Karel thought to himself. Nevertheless, he persevered.

„Taková nezdvořilost… musí být ze značky Petra,“ pomyslel si Karel. Přesto vytrval.

“I'm a little surprised WHERE I HAVE FOUND MYSELF. I noticed that there are lots of cigarettes here. Twenty perhaps? Do we have some kind of special mission? I'm very much looking forward to working SHOULDER-TO-SHOULDER with you. I'm sure that together we can achieve great…”

„Jsem poněkud překvapený z toho, kde jsem se ocitl. Jak jsem si všiml, je zde hodně cigaret. Asi dvacet? Máme nějakou speciální misi? Těším se, že s Vámi budu pracovat bok po boku. Jsem si jistý, že dohromady můžeme dosáhnout velk…“

“Hey hey, Steven Segal. Slow down! Listen!”

„Hele, Stevne Segale. Zpomal! Poslouchej!“

Karel fell silent and listened out. After a brief moment, he exclaimed, “Cigarettes are crying!”

Karel zmlkl a poslouchal. Po chvilce vykřikl: „Cigarety brečí!"

“Yes, exactly that. Look, I’m not going to BEAT ABOUT THE BUSH. You should quickly get used to the reality that what is waiting for us is not some kind of glorious future. We're not here because we’ve been selected for some special mission. We're here only because our owner is a skinflint and is always asking people for spare cigarettes because he doesn't like buying his own. When the cigarette case opens and light appears, it means that one cigarette will leave here…and those who leave, never return.”

„Přesně tak. Nebudu chodit okolo horké kaše. Měl by sis rychle zvyknout na skutečnost, že nás nečeká žádná báječná budoucnost a že tu nejsme proto, že jsme byly vybrané na nějakou speciální misi. Jsme tu jedině proto, že náš majitel je škrt a furt na lidech loudí cigarety, protože si nerad kupuje vlastní. Když se tabatěrka otevře a nastane světlo, tak to znamená, že jedna cigareta odtud musí odejít... a ty, které odejdou, se už nikdy nevrátí.“

“Perhaps they’re going to a better place...”

„Možná jdou někam, kde to je lepší…“

His companion gazed into his youthful innocent eyes and declared sadly: “You need to speak to the Veteran…”

Jeho společnice se zahleděla do jeho mladistvých nevinných očí a smutně prohlásila: „Potřebuješ si promluvit s Veteránem...“

* * * *

The first night was a difficult one for Karel. In the cigarette case it was was dark and the atmosphere was even darker. He was unable to fall asleep, not only because of the constant weeping of the other cigarettes who knew their destiny, but also because someone was playing on a harmonica… and that person, Karel diplomatically concluded, would probably benefit from one or two more lessons.

První noc byla pro Karla těžká. V tabatěrce panovala tma a atmosféra v ní byla ještě temnější. Nedokázal usnout nejen kvůli vtíravému pláči ostatních cigaret, jež znaly svůj osud, ale i proto, že někdo hrál na harmoniku… a té osobě, usoudil Karel diplomaticky, by prospělo pár lekcí navíc.

The cigarette sleeping next to him TOSSED AND TURNED and constantly cried out: “I'm still not ready for the ashtray!”

Cigareta vedle něho se ve spánku převalovala a stále vykřikovala: „Nejsem ještě na popelník připravená!“

The next day, when Karel enquired what an ashtray was, the same cigarette went pale.

Další den, když se jí Karel zeptal, co to je, ten popelník, cigareta zbledla.

“An ashtray is a site of massacres, which take place every day, again and again. An ashtray is repulsive. And it will probably also be your final undignified resting place. It is Guernica for cigarettes and no one can avoid it. The Veteran told me so.”

„Popelník je místo masakrů, co se konají každý den, znovu a znovu. Popelník je odporný. A bude to nedůstojné místo taky tvého posledního odpočinku. Je to Guernica pro cigarety a nikdo se jí nedokáže vyhnout. To mi řekl Veterán.“

“You have only one faint hope,” another voice joined in. “And that is that you live out your life as a good cigarette, that you don't harm anybody, and then maybe...after the pain and death...you'll return to your next life... as a pipe.”

„Máš jedinou chabou naději,“ ozval se jiný hlas. „Že prožiješ celý svůj život jako dobrá cigareta, že nikomu neublížíš, a pak možná… po bolesti a smrti... se do dalšího života vrátíš… jako fajfka.“

“You mean...reincarnation?”

„Myslíte… jako reinkarnace?“

“Exactly so. The life of a pipe is not the same as the life of a cigarette. If you are a pipe, you are immortal. A pipe never dies. They’re only used by refined and sophisticated gentlemen, professors for example. And life is beautiful. The refined man needs only one pipe, therefore pipes are not crammed together like we are here in this cigarette case. And you don't suffer pain, it’s rather more like a gentle tickle. Just imagine...a whole life without fear. That’s what Bohemian Paradise really means.”

„Přesně tak. Život fajfky není vůbec stejný jako život cigarety. Když jsi fajfka, jsi nesmrtelný. Fajfka nikdy nezemře. Používají je jenom distingovaní a kultivovaní džentlmeni, například profesoři. A život je krásný. Distingovaný muž potřebuje jenom jednu fajfku, proto nejsou fajfky namačkaný jako my v téhle tabatěrce. A netrpíš bolest, spíš je to jako jemný lechtání. Jen si to představ... celý život beze strachu. To je fakt Český ráj.“

“And how do you know it?”

„A jak to víte?“

“The Veteran told me so.”

„Veterán mi to řekl.“

“I'd like to meet this Veteran. He seems to know everything.”

„Chtěl bych se s tím Veteránem setkat. Zdá se, že ví všechno.“

“Not everything, no... but I've had an eventful life.” A new hoarse voice was making itself heard, which MADE KAREL JUMP. “And I also wanted to meet you.”

„Ne, všechno ne... ale měl jsem rušný život," ozval se nový chraplavý hlas, který Karla vylekal. „A také jsem se s tebou chtěl setkat.“

It was the Veteran.

Byl to Veterán.

* * * *

The Veteran coughed a harsh throaty cough. It happened often.

Veterán chraplavě zhluboka zakašlal. Stávalo se to často.

“Yes, I am the Veteran about whom they speak. And I will tell you about my life. But I’m not a hero… I was merely the lucky one.” Again he coughed and groaned. “But from time to time, when I feel such pain and I see all the endless psychological suffering around me, I ask myself, whether it really was such luck. When cigarettes see me, they’re seeing their own unavoidable future.”

„Ano, jsem ten Veterán, o kterém mluví. A povím ti o svém životě. Ale nejsem hrdina... měl jsem jenom štěstí.“ Zase se rozkašlal a zasténal. „Ale občas, když cítím takovou bolest a vidím všechno to nekonečné duševní utrpení kolem sebe, kladu si otázku, zda to opravdu bylo takové štěstí. Když mě cigarety vidí, vidí svou vlastní nevyhnutelnou budoucnost.“

The cigarette case suddenly opened and Karel's new home was flooded with light. And Karel saw the Veteran for the first time. He gasped. The Veteran was unshaven, unkempt and contorted. He wore a patch over one eye and was leaning on a crutch. However, what caused the biggest shock for Karel was the sight of the Veteran's body; much of him was missing and that which remained was blood-stained. And his filter was a dirty yellow.

Tabatěrka se najednou rozevřela a Karlův nový domov zalilo světlo. A Karel poprvé spatřil Veterána. Zalapal po dechu. Veterán byl neoholený, zanedbaný a celý zkřivený. Měl pásku přes jedno oko a opíral se o berli. Ale největší šok Karlovi způsobil pohled na Veteránovo tělo; většina z něj chyběla a to, co ještě zbývalo, bylo celé zakrvácené. A jeho filtr byl špinavě žlutý.

In that moment, a huge human hand appeared from the light and took the cigarette to whom Karel had previously spoken before encountering the Veteran.

V té chvíli se ze světla vynořila obrovská lidská ruka a vzala si onu cigaretu, se kterou Karel mluvil, než se setkal Veteránem.

“NOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOO...................” She screamed.

„NEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEE .………….……“ zakřičela.

“Mummy!!!” a young cigarette, barely out of nappies, cried out desperately to her abducted mother. It was a heartbreaking sight, but a sight to which the Veteran had been witness all too often, leaving him immune to such emotional pain.

„Mamí!!!“ volala zoufale na svou unesenou matku cigaretka sotva odrostlá plenkám. Byl to srdceryvný pohled, avšak byl to pohled, jemuž byl Veterán svědkem příliš často, takže byl proti takové emocionální bolesti imunní.

“That was Prof. Lenka L&Mková, an architect. Her only dream was to build sustainable housing, affordable to everybody.” He stated phlegmatically. The cigarette case closed and again darkness fell.

„To byla paní Ing. arch. Lenka L&Mková. Jejím jediným snem bylo stavět domy šetrné k životnímu prostředí a dostupné pro každého,“ prohlásil flegmaticky. Tabatěrka se zavřela a opět nastala tma.

Despite his rapid heartbeat and sweating forehead, Karel was determined not to look frightened.

Karel, ačkoli mu srdce bušilo jak o závod a čelo měl zbrocené potem, byl rozhodnutý, že se nebude tvářit vylekaně.

“Why do you have a crutch?” He tried to casually ask the Veteran.

„Proč chodíte o berli?“ snažil se zdánlivě bezstarostně vyzvídat na Veteránovi.

“Because I am the Veteran,” he finally replied, somewhat cryptically, and gazed beyond Karel, into the darkness. A silence fell between them, for Karel a confused silence.

„Protože jsem Veterán,“ odpověděl konečně a poněkud záhadně a zíral do tmy za Karlem. Rozhostilo se ticho, pro Karla to bylo trochu zmatené mlčení.

It was the Veteran who was the first to break it.

Byl to Veterán, který ticho prolomil jako první.

“Do you have an ambition, Karel?”

„Máš nějakou ctižádost, Karle?“

“Yes! I want to play for Sparta Prague and meet lots of women.”

„Ano! Chci kopat za Spartu Praha a mít spoustou žen.“

The Veteran rolled his eyes. “I was once young like you are now. But I had only one ambition. I wanted to be… a fireman.” Again he fell silent, in order to give Karel time to reflect on the irony of this… and then he continued when he realised that from his blank expression, Karel did not understand irony. “I had always wanted to fight fire. I didn't know why, it just seemed to me that I had an innate antipathy to it. I remember my adolescence in the Phillip Morris factory in Kutná Hora.” He closed his eyes. “That beautiful aroma of tobacco, the excitement when I graduated and met for the first time my nineteen friends in our packet. We had such energy…but we were also naive. We thought that we could change the world. And then, when we left the kiosk at Kaufland with our new owner…”

Veterán obrátil oči v sloup. „Byl jsem kdysi mladý, jako jsi teď ty. Ale měl jsem jenom jeden cíl. Chtěl jsem být... hasičem.“ Opět se odmlčel, aby měl Karel čas pochopit tu ironii…, a pak pokračoval, když si podle jeho prázdného výrazu uvědomil, že ironii Karel nechápe. „Vždy jsem chtěl bojovat ohněm. Nevěděl jsem proč, zdálo se mi, že k němu mám vrozený odpor. Dobře si pamatuji své dospívání v továrně Phillipa Morrise v Kutné Hoře.“ Zavřel oči. „Ta krásná vůně tabáku; to nadšení, když jsem dokončil studia a poprvé se setkal se svými devatenácti kamarády v naší krabičce. Takovou energii jsme měli… ale byli jsme také naivní. Mysleli jsme si, že dokážeme změnit svět. A pak, když jsme z kiosku v Kauflandu odešli s naším novým majitelem...“

He started coughing and continued to cough for a long time. He knew well how to keep the surrounding cigarettes in suspense. And then he continued.

Rozkašlal se a kašlal. A kašlal ještě dlouho. Dobře věděl, jak okolní cigarety udržet v napětí. A pak pokračoval.

“In our packet, it was rumoured that our owner was a beautiful firewoman. It had to be a sign, and I fell in love with her, without even seeing her. I fantasised how together we would fight fire and then go inline skating hand-in-hand around Ladronka park, how we would finish the evening on the sofa, our feet up and intertwined, watching Sněženky a machři po 25 letech on the television. But then I also heard that she was going on a date with a man that very same evening. I couldn't allow that! She had to be mine! So that evening, when she opened the packet and I saw her hand moving closer, I took care of it that it was I who she chose. I wanted to finally meet that beautiful firewoman.

„V naší krabičce se povídalo, že naší majitelkou je krásná hasička. To muselo být znamení, a tak jsem se do ní zamiloval, aniž bych ji kdy jen zahlédl. Představoval jsem si, jak společně bojujeme ohněm a potom bruslíme na inlinech ruku v ruce po Ladronce předtím, než konečně večer skončíme na gauči s propletenýma nohama a díváme se na Sněženky a machři po 25 letech. Ale potom jsem zaslechl, že má rande s nějakým chlapem. To jsem nemohl dopustit! Musela být moje… a tak když se ten večer otevřela krabička a já viděl, jak se k nám blíží její ruka, zařídil jsem to tak, že jsem to byl já, kterého si vybrala. Chtěl jsem se s tou krásnou hasičkou konečně potkat.

“Yes, I met her at last and she was beautiful. But as her face came closer and closer, it occurred to me that I didn't know what I would actually do to make her mine. I hadn't thought that far ahead. And then all of a sudden, she was further and further away, and I realized that I was being handed to her companion.

„Ano, konečně jsem se s ní potkal a byla vskutku krásná. Ale když se její tvář přibližovala, došlo mi, že nevím, co mám vlastně udělat, aby byla moje. Tak daleko jsem to nedomyslel. A pak najednou se začala vzdalovat a já si uvědomil, že mě podala svému společníkovi.

“And at last I also met my lifelong nemesis. That fire...!” Again he fell silent – he really was an exceptional storyteller. “Kaja, I cannot find the words to be able to explain the pain which I felt. I would say only that…”

„A tak jsem se konečně potkal se svým celoživotním nepřítelem. Ten oheň…!" Zase se odmlčel – opravdu to byl výjimečný vypravěč. „Kájo, nedokážu najít slova, abych byl schopen vylíčit tu bolest, kterou jsem cítil. Řeknu jenom, že…“

“But you returned…”

„Ale vrátil jste se...“

“As I said, I was lucky. Despite suffering that pain, I was able to overhear their conversation and fortunately it turned out that the chap whose mouth I was hanging from was a bit of an idiot. He assumed that women swoon when they get called a bird. Naturally, she said that it offended her, so the idiot enquired if she had PMS. It is no wonder that at that moment she picked up her glass and flung its contents into his face, which put out the fire that was killing me. Immediately after this, she stormed out and never returned. For me it was a particularly bitter-sweet situation; my beautiful angel had both saved my life and in that same moment left me, taking with her my heart and my reason for living.

„Jak jsem řekl, měl jsem štěstí. Přes všechnu tu příšernou bolest jsem byl s to vyslechnout si jejich rozhovor a naštěstí se ukázalo, že ten chlap, z jehož úst jsem visel, je trouba. Domníval se, že ženy omdlí vzrušením, když jim chlapi říkají ‚kočičko‘. Samozřejmě řekla, že ji to uráží, a tak se jí inteligentně zeptal, jestli nemá premenstruační syndrom. Není s podivem, že se v tu chvíli zvedla a chrstla mu obsah své skleničky do obličeje, čímž uhasila oheň, který mě zabíjel. Hned nato se vyřítila ven a už se nikdy nevrátila. Pro mě to byla obzvláště sladkobolná situace; můj krásný andílek mi zachránil život, a zároveň mě ve stejném okamžiku opustil, a s sebou si vzal mé srdce i důvod, abych žil.

“The wet SO-AND-SO decided that I had not suffered enough and put me into his cigarette case, where we currently find ourselves. And so ends the story of my sad life.”

„Ten promočený mizera se pak rozhodl, že jsem netrpěl dostatečně, a tak mě dal do své tabatěrky, kde se teď nacházíme. A tím končí příběh mého smutného života.“

“And what about the blood?”

„A co ta krev?“

“Blood??”

„Krev??“

“Yes, you're covered in blood.”

„Ano, jste celý od krve.“

The Veteran looked over himself.

Veterán se na sebe podíval.

“It's not blood, it's Cuvée Baloun, late harvest 2006. My firewoman was drinking red wine. I've been watching you, Kaja. I’ve been watching you since the moment you came to us in this cigarette case. You are different, you have a raw energy, and I think that you can make a difference.”

„To není krev, to je Cuvée Baloun, pozdní sběr 2006. Moje hasička pila červené víno. Sledoval jsem tě, Kájo, od chvíle, kdy ses dostal k nám do tabatěrky. Jsi jiný, máš opravdovou energii a myslím si, že můžeš leccos změnit.“

Karel blushed.

Karel se začervenal.

* * * *

Throughout his time in the cigarette case, Karel had been aware of a mysterious figure who did not speak and only nodded his head in rhythm to the music which he was evidently listening to on his iPhone. This figure looked different to the other cigarettes.

Celý čas v tabatěrce si byl Karel vědom jakési záhadné postavy, která nemluvila a jenom kývala hlavou v rytmu hudby, kterou očividně poslouchala na iPhonu. Tato postava vypadala jinak než ostatní cigarety.

Karel turned to his neighbour.

Karel se otočil k sousedce.

“Who is that over th…?”

„Kdo je tam…?“

His question had already been anticipated.

Už jeho otázku očekávala.

“Stay away from him! He's not one of us. He isn't pure-blooded. He's dangerous.”

„Drž se od něj dál! Není jako my. Není čistokrevný. Je nebezpečný.“

“What do you mean?”

„Co tím myslíte?“

“Look at him. He has a peculiar conical shape and he smells strange. He was made from immoral and illegal products. He's without a filter after all. He thinks differently to us. Don't talk to him, you hear? He'll mess with your head.”

„Podívej se na něj. Má zvláštní kuželovitý tvar a divně páchne. Byl vyroben z nemravných a nezákonných produktů. Je přece bez filtru. Přemýšlí jinak než my. Nemluv s ním, slyšíš? Nebo ti poplete hlavu.“

Karel got frightened.

To Karla vystrašilo.

“Okay, I won't. What's his name?”

„OK, nebudu. Jak se jmenuje?“

“Marián Kašpar.”

„Marián Kašpar.“

“And have you ever spoken to him?”

„A mluvila jste s ním někdy?“

“No! I have never and I will never.”

„Ne! Nemluvila jsem a nikdy nebudu.“

“And so how do you know all of this about him?”

„A jak to všechno o něm víte?“

“The Veteran told me.”

„Veterán mi to řekl.“

During their conversation, it had seemed to Karel that Marián was not aware that they were talking about him. However, as soon as the conversation came to an end, Marián suddenly started coughing and Karel had the feeling that while clearing his throat, he muttered something.

Během jejich rozhovoru se Karlovi zdálo, že si Marián nebyl vědom toho, že mluví o něm. Nicméně jakmile se jejich konverzace blížila ke konci, Marián se náhle rozkašlal a Karel měl pocit, že mezi chrchláním něco ucedil.

Something like “Bullshit!”

Něco jako „Ale hovno!“

* * * *

The official smoking ban was a constant topic of conversation in the cigarette case. Some cigarettes believed that it could be a means of salvation. Across the whole of Europe and the western world, governments were introducing strict laws which restricted the opportunities to smoke. In the Czech Republic, though, such a law was still not in place.

Úřední zákaz kouření byl v tabatěrce stálým tématem rozhovoru. Některé cigarety věřily, že by to mohl být způsob záchrany. Po celé Evropě a západním světě vlády zaváděly přísné zákony, jež omezovaly kouření. V České Republice ale k něčemu takovému ještě nedošlo.

“DON’T HOLD YOUR BREATH. It's not possible here,” The Veteran declared.

„S tím nepočítejte. Tady to není možné,“ prohlásil Veterán.

“But why not? It was managed in the United States, in the United Kingdom…”

„Ale proč ne? Povedlo se to ve Spojených státech, ve Spojeném království...“

“In these places the relationship between a man and his cigarette is different. It's purely cosmetic, just an image. When they have to give up cigarettes, they complain a little, but then give them up without any problems. But in the Czech Republic, it is a love affair, albeit one-sided. Czechs will not give up cigarettes without a fight.”

„Tam je vztah mezi člověkem a cigaretou jiný. Je čistě kosmetický, něco jako image. Když se musejí vzdát cigaret, trochu si stěžují, ale pak se jich bez problémů vzdají. Ale v České republice je to milostný poměr, byť jednostranný. Češi se cigaret bez boje nevzdají.“

“But the Marlboro Man is American. And no one loves cigarettes like him.”

„Ale Marlboro Man je Američan. A nikdo nemiluje cigarety jako on.“

“It's only marketing, he's paid to flaunt how much he loves cigarettes. Czech love is real.”

„To je jenom reklama, je placený, aby předváděl, jak moc cigarety miluje. Česká láska je skutečná.“

“And why are they banning us overseas? Are we bad?”

„A proč nás v zahraničí vůbec zakazují? To jsme špatné?“

“Not at all. On the contrary. We’re good and decent. And as a result, people have realised that we shouldn't suffer, that we deserve equal rights. It's already happened with animals. There's a worldwide movement for animal rights – and we’re next.”

„Vůbec ne, právě naopak. Jsme dobré a slušné. A proto si lidi uvědomili, že bychom neměly trpět, že si zasloužíme stejná práva. Už se to stalo se zvířaty. Existuje celosvětové hnutí za práva zvířat – a my jsme další na řadě“

Karel listened attentively and nodded enthusiastically. But he had no idea what they were talking about.

Karel pozorně poslouchal a nadšeně přikyvoval. Ale o čem byla řeč, o tom neměl vůbec ponětí.

One cigarette took off her glasses and rubbed her tired eyes.

Jedna cigareta si sundala brýle a promnula si unavené oči.

“Yes, we may be next, but that LIGHT AT THE END OF THE TUNNEL is still a long way away. I've just calculated that the cigarette case opens on average every 273 minutes. And there are twenty of us here. That means that we have an average lifespan of 5460 minutes. That's not so long. Perhaps it's actually a BLESSING IN DISGUISE. Our destiny is written after all, and this helpless waiting for it is unbearable.”

„Ano, možná jsme další na řadě, ale světlo na konci tunelu je ještě daleko. Právě jsem spočítala, že tabatěrka se otevře v průměru každých 273 minut. A nás je tady dvacet – to znamená, že máme průměrnou životnost asi 5460 minut. To není zrovna moc dlouho. A možná je to štěstí v neštěstí. Vždyť náš osud je už sepsán a to bezmocné čekání na něj je nesnesitelné.“

“Marta, what on earth are you talking about? You calculate like a child,” another interjected.

„Marto, co to je za blbost? Počítáš jako dítě!“ vložil se do hovoru další.

“What?? Where have I made a mistake?”

„Cože?? Kde jsem se spletla?“

“You're probably right about how often the case opens, but when it opens, we sometimes get a new cigarette here. There are nearly always twenty of us here. That means that a cigarette leaves us on average every 546 minutes, and therefore we have a lifespan of 10,920 minutes. It's better, no? Our owner is only a social smoker…”

„Pravděpodobně máš pravdu v tom, jak často se tabatěrka otevře, ale když se otevře, tak sem někdy dostaneme novou cigaretu. Je nás tady skoro pořád 20. To znamená, že cigareta odchází v průměru každých 546 minut, a proto máme životnost 10,920. To je lepší, ne? Náš majitel je jenom společenský kuřák...“

“You calculate as badly as Marta Sparta,” a third remarked.

„Počítáš stejně špatně jako Marta Sparta,“ přispěl do diskuze třetí.

“What do you mean?”

„Jak to myslíš?“

“You’re forgetting that his choice of cigarette is arbitrary. Only the Veteran, who will certainly be chosen only as the last option, and Marián, who… well, actually I don't know how it works with him… In any case, only the Veteran and Marián are exceptions. So maybe I'll be here for 15,000 minutes, or maybe only half a min...what the devil… NO...NO… NOOOOOOOOOOOOOOOOOO...!”

„Zapomínáš, že jeho výběr cigaret je libovolný. Jenom Veterán, který bude určitě vybrán jako poslední, a Marián, který… no, vlastně nevím, jak to s ním funguje… každopádně, jenom Veterán a Marián jsou výjimky. Takže možná tady budu 15,000 minut, anebo možná půl min… co to sakra... NE...NE...NEEEEEEEEEEEEEEEEEE...!“

And so approximately 273 minutes from the last opening of the cigarette case, and approximately 273 minutes before the next, Vít West7mg demonstrated that choice and time were truly random.

A tak přibližně 273 minut od posledního otevření tabatěrky, a přibližně 273 minut před jejím dalším otevřením, Vít West7mg dokázal, že výběr a čas jsou skutečně náhoda.

* * * *

That dark day DREW TO A CLOSE and the next lonely night began. Karel was trying to absorb all of the information which he had learnt that day about what life as a cigarette really meant, when OUT OF THE BLUE, he heard a deep melodious voice.

Ten temný den skončil a začala další osamělá ponurá noc. Karel se snažil vstřebat všechny informace, které se dozvěděl o tom, co skutečně znamená žít život jako cigareta, když zčistajasna uslyšel hluboký melodický hlas."

“They're lying to you.”

„Lžou ti.“

It was Marián Kašpar.

Byl to Marián Kašpar.

“E-Excuse me?” poor Karel stuttered.

„P-prosím?“ koktal chudák Karel.

“They're PULLING THE WOOL OVER YOUR EYES, brother. Everybody's lying to you. About me, about everything. Or rather it's only the Veteran who’s lying, and the others simply lap up everything he says.”

„Věší ti bulíky na nos, vole. Všichni ti lžou. O mně, o všem. Nebo spíš lže jenom Veterán a ostatní prostě věří všemu, co říká.“

“They told me not to talk to you.”

„Říkali, abych s Vámi nemluvil.“

“And why shouldn't you talk to me?”

„A proč bys se mnou neměl mluvit?“

Karel replied nervously, “Because you look peculiar…”

Karel nervózně odvětil: „Protože vypadáte divně...“

“Maybe you SHOULDN’T JUDGE A BOOK BY ITS COVER.”

„Možná bys neměl soudit věci jen podle zevnějšku.“

“...and you are a negative influence. And you're a criminal as well.”

„...a máte negativní vliv. A taky jste zločinec.“

Marián burst out laughing.

Marián se rozesmál.

“Aha, so I'm a criminal. And did they explain to you what kind of criminal I am? I'm very curious to know.”

„Aha, takže já jsem zločinec. A vysvětlili ti, co jsem za zločince? Moc by mě to zajímalo.“

“Errr…no… but…”

„Errr...ne... ale...“

“So, I'll explain to you what kind of criminal I am," he interrupted angrily. "I'm a political criminal…and I'm a criminal only because Big Brother decided that I'm bad!”

„Tak já ti vysvětlím, co jsem za zločince," přerušil ho Marián rozzlobeně. „Jsem politický zločinec… a to jenom proto, že Velký Bratr rozhodl, že jsem zlý!“

“Holy smoke! You took part in the show?? In which round were you voted out?”

„Ty brďo! Vy jste se té šou zúčastnil?? V kterém jakém kole se rozhodlo, že musíte odejít?“

Marián grimaced and ignored this ridiculous question.

Marián se zašklebil a tuto směšnou otázku ignoroval.

“I was born in God's green garden just like you, but before I managed my first breath, they labelled me a criminal. After that I never had the opportunity to show that I'm a decent citizen.”

„Narodil jsem se stejně jako ty v téhle boží zahrádce, ale než jsem se stihl poprvé nadechnout, dali mi nálepku zločince. Potom už jsem neměl možnost dokázat, že jsem řádný občan.“

Karel was astonished.

Karel užasl.

“And why did they give you that label?”

„A proč Vám dali tu nálepku?“

He smiled sardonically. “Because I'm different to normal cigarettes like you, brother. I have the power to alter the thoughts and actions of people, to make people think independently. You see, a person who thinks independently is dangerous because he stops conforming and following blindly like a sheep. And therefore, they are afraid of me. And therefore, I'm labelled dangerous and a criminal.”

Cynicky se usmál. „Protože se liším od obyčejných cigaret, jako jsi ty, vole. Mám moc změnit myšlení a činy lidí a způsobit, že lidi myslí samostatně. Podívej, člověk, který myslí samostatně, je nebezpečný, protože se přestává přizpůsobovat a poslepu následovat ostatní jako ovce. A proto ze mě mají strach. A proto, jsem nebezpečný a zločinec.“

“But you don't have a filter!”

„Ale nemáte filtr!“

“SO WHAT?”

„No a, vole?“

Karel hesitated, and then said, “Well, I don't know… From the way they told me, it sounded like a bad thing.”

Karel zaváhal a pak řekl: „No, nevím... Tak, jak mi to vysvětlili, znělo to, jako že to je špatně.“

“And if they told you that cigarettes harm people's health, would you also believe that?”

„A kdyby ti řekli, že cigarety škodí lidskému zdraví, taky bys tomu věřil?“

“Of course not,” Karel replied indignantly. “We are here to help people. We're helping them look good and stylish. Anyway, I really shouldn't be talking to you. If the Veteran saw me now…”

„Samozřejmě, že ne," odpověděl Karel rozhořčeně. My jsme tady, abychom lidem pomáhali. Pomáháme jim, aby vypadali dobře a že jdou s módou. Každopádně bych s Vámi opravdu neměl mluvit. Kdyby mě teď viděl Veterán...“

“The Veteran is nothing more than a lovesick old fool who is bitter because he missed his opportunity with a beautiful woman.”

„Veterán není nic jiného než roztoužený starý hlupák, který zatrpkl, protože propásl svoji příležitost s krásnou ženou.“

“But … the pain he described… his appearance... he really suffered.”

„Ale...tu bolest, co popsal... jeho zevnějšek... fakt trpěl.“

Marián guffawed.

Marián se rozřehtal.

“Has he ever explained to you precisely why he looks like that? Did he explain it to you in exact detail?”

„Vysvětlil ti někdy přesně, proč vypadá, jak vypadá? Vylíčil ti to v detailech?“

“Well...he spoke about a restaurant and a firewoman. He only said that the words could not be found to be able to describe...”

„...Ne, jenom mi řekl, že nenalézá slov na to, aby to dokázal popsat...“

“I can find the words quite easily! He was trying to impress a woman by starting a fight with a huge Cuban cigar. And naturally, the result of that is what you now see. Never start a fight with a cigar, brother. You’ll lose, and you’ll lose painfully. They're complete lunatics!”

„Já ta slova naleznu snadno, abys věděl! Pokusil se té ženě imponovat tím, že vyprovokoval rvačku s obrovským kubánským doutníkem. A výsledek toho teď vidíš. Nikdy si nezačínej s doutníky, vole. Prohraješ – a bude tě to bolet. Jsou to úplní šílenci!“

Karel was still a little dubious, but Marián still wasn’t finished.

Karel byl stále na pochybách. Ale byla pravda, že se Veterán vyhnul přesnému vysvětlení.

Marián still wasn't finished.

Marián ještě neskončil.

“And I suppose that you think that I look unusual, right? Because of my conical shape.”

„A předpokládám, že si myslíš, že vypadám netypicky, že jo, vole? Kvůli mému kuželovitému tvaru?“

“A little bit.”

„Trošku.“

“So, I'll ask you something. Would you seriously rather look completely identical to all the others? I was handmade with love in the Czech Republic! I've seen a colony of penguins which look more individual than all of you. Doesn't that embarrass you?”

„Tak já se tě na něco zeptám. Vážně bys radši vypadal úplně stejně jako všichni ostatní? Já jsem byl ručně vyrobený s láskou v České republice! Viděl jsem mraky tučňáků, co vypadali víc individuálně než ty. Není ti trapně, vole?“

Karel looked himself up and down, and then the others. Marián was right. Other than his Camel birthmark and his wristwatch, he looked just like the other cigarettes; the same shape, the same height, the same complexion. Suddenly he realised just how ridiculous they all looked.

Karel přelétl pohledem od hlavy až k patě sebe a pak na ostatní. Marián měl pravdu. Až na mateřské znaménko Camel a hodinky vypadal Karel úplně jako ostatní cigarety; měl stejný tvar, stejnou výšku, stejnou pokožku. Náhle si uvědomil, jak směšně všichni vypadají.

And at the same time, Marián Kašpar now seemed like a BREATH OF FRESH AIR. And from this new impression grew respect. And because Karel was still young and impressionable, respect quickly changed into admiration and a personal feeling of inferiority. Suddenly he was struck with an identity crisis.

A Marián Kašpar mu teď zároveň připadal jako závan čerstvého vzduchu. A z tohoto nového dojmu se zrodil respekt. A protože byl Karel ještě mladý a snadno ovlivnitelný, respekt se rychle změnil v obdiv a osobní pocit podřízenosti. Náhle ho postihla krize identity.

“Mr. Kašpar, I want to be different… Should I have my ear pierced?”

„Pane Kašpare, já chci být jiný... Neměl bych si dát propíchnout uši?“

“Hmm… for a start, why not? But it's not enough. You must take a step into the unknown.”

„Hmm...pro začátek, proč ne? Ale to nestačí. Musíš udělat krok do neznáma.“

“And could you help me?”

„A mohl byste mi pomoct?“

“Certainly. Listen to me, do as I say, and I'll take you into a new cosmos. But first of all, what brand is your watch?”

„Určitě. Poslouchej mě, dělej, co říkám, a já tě vezmu do nového vesmíru. Ale nejdřív – jakou máš značku hodinek?“

“Err... Casio.”

„Err... Casio.“

“Hmm...THAT’LL DO. In the new cosmos, you won't need a watch. Time will have no meaning. I'll take it.”

„Hmm...to ujde. V novém vesmíru hodinky nebudeš potřebovat…. Čas nebude mít žádný význam. Já si je vezmu.“

And while the other cigarettes slept, or wept, or played on the harmonica, Karel – without a watch, but with plenty of will – was completely mesmerised by Marián. And so mesmerised was he, that he didn't even notice the opening of the cigarette case and the removal of Doctor Marketa MarlboroMentholLightová.

A zatímco ostatní cigarety spaly nebo plakaly nebo hrály na harmoniku, Karel – bez hodinek, ale se spoustu vůle – byl Mariánem úplně omámený. A jak byl omámený, tak si ani nevšiml, že se tabatěrka opět otevřela a byla odebrána MuDr Marketa MarlboroMentholLightová.

The whole night someone could be heard coughing. And this time it wasn't the Veteran.

Celou noc bylo slyšet, jak někdo kašle. A nebyl to Veterán.

* * * *

The next day, the cigarette case opened once again and as the next wretched cigarette began the short journey to its doom, the other cigarettes noticed in that brief moment of light that Karel looked somehow different. It seemed to them that he had lost his perfectly symmetrical svelte figure which was the perpetual result of a factorymade cigarette. Now he had narrowed slightly between the ears, yet widened slightly at the opposite end. And his eyes were bloodshot and he had a ridiculous smile on his face. All the cigarettes were confused…All except for the Veteran.

Další den ráno, když se tabatěrka znovu otevřela a další ubohá cigareta začala krátkou cestu k záhubě, ostatní cigarety si v té krátké chvilce světla všimly, že Karel vypadal nějak jinak. Zdálo se jim, že ztratil svou dokonale souměrnou štíhlou postavu, jež byla trvalým výsledkem strojní výroby cigaret; nyní se mezi ušima trochu zúžil, zato se trochu rozšířil na opačném konci. A oči měl podlité krví a ve tváři stupidní úsměv. Všechny cigarety byly zmatené… Všechny kromě Veterána.

“It looks like he has tasted the forbidden fruit,” he sighed resignedly.

„Vypadá to, že ochutnal zakázané ovoce,“ povzdychl si rezignovaně.

Marián said nothing, merely grinning mischievously and checking the time on his Casio watch. Everybody was waiting WITH BATED BREATH for Karel's response. When it finally came, it confirmed all suspicions:

Marián neřekl nic, jenom se zlomyslně usmíval... a kontroloval si čas na hodinkách Casio. Všichni čekali se zatajeným dechem na Karlovu odpověď. Když odpověď konečně přišla, ve formě otázky, potvrdilo se jejich podezření:

“Has anybody got any doughnuts?”

„Nemá někdo koblihu?“

* * * *

Karel's metamorphosis was audible rather than visible. His inappropriate use of the informal address towards others along with overuse of the expression dude worsened the already gloomy mood in the cigarette case and isolated Karel from his fellow cigarettes. To Karel, of course, it didn't matter, for him everything was ‘cool'. His filter did not sit correctly at all due to his irregular shape, and he was, ON THE WHOLE, rather lumpy.

Karlova metamorfóza byla spíš slyšitelná než viditelná. Nevhodné tykání a nadužívání obratu ‚Ty vole‘ zhoršilo v tabatěrce beztak již pochmurnou náladu a Karla ze společenství cigaret vyloučilo. Karlovi to samozřejmě nevadilo, pro něj bylo všechno ‚hustý‘. Filtr mu kvůli jeho nepravidelnému tvaru vůbec neseděl a vcelku byl Karel samá boule.

“If he asks me one more time where he can buy pizza and Pringles, I'll rip out his filter,” another cigarette remarked to the Veteran huffily. Fortunately – or perhaps unfortunately – she would no longer have to endure this pizza-and-Pringles-related request because the cigarette case soon lightened once more and, as much as the firm clasp of two fingers around her head would allow, the cigarette frantically cried “farewell”.

„Jestli se mě ještě jednou zeptá, kde si může koupit pizzu a chipsy, tak mu ten jeho filtr vyrvu,“ utrousila další cigareta nakvašeně směrem k Veteránovi. Naštěstí – nebo spíš bohužel – si už otázku ohledně pizzy a chipsů nemusela znovu přetrpět, protože se zanedlouho v tabatěrce opět rozjasnilo a cigareta – jak jí to jen pevný stisk dvou prstů kolem její hlavy dovolil – se zoufale rozkřičela „sbohem".

For the Veteran it was THE LAST STRAW when he saw Karel giggling like a child as a physically and emotionally drained Lucy Luckystrikeová finally succumbed to the inevitable and left the cigarette case. He could not bear to watch Karel’s demise any longer and he knew that he would have to do what he had promised himself he would never do.

To byla pro Veterána poslední kapka, když viděl, jak se Karel chichotá jako dítě, když fyzicky a citově vyčerpaná Lucka Luckystrikeová konečně podlehla nevyhnutelnému a opustila tabatěrku. Nedokázaluž dále sledovat, jak Karel upadá, a věděl, že musí udělat to, co slíbil, že nikdy neudělá.

“Kája, enough! I won't put up with this. What kind of ridiculous games are you playing? You have to stop this immediately or you're going to fall out with everybody!”

„Kájo, dost už! Tohle nebudu tolerovat. Co to vyvádíš za blbosti? Musíš hned přestat, nebo se se všemi rozhádáš!“

“TAKE IT EASY, dude!”

„Klid, vole!“

“I will not take it easy! At least, not until you return to the original Karel. Have you already forgotten what ambitions you had? You wanted to play for Sparta.”

„Neuklidím se! Alespoň, dokud se k nám nevrátí původní Karel. To už jsi zapomněl, čeho jsi chtěl dosáhnout? Chtěl jsi kopat za Spartu.“

“And meet lots of women,” Karel reminded him.

„A mít spoustu žen,“ připomněl mu Karel.

“Yes… that too,” the Veteran replied with a grimace. “And do you think at all that it will be possible if you carry on with this lifestyle? There can only be one result… and it won't be in front of cheering Sparta fans at the Letná Stadium.”

„Ano… to také,“ odpověděl Veterán a zašklebil se. „A cožpak si myslíš, že k tomu někdy dojde, když budeš pokračovat v tomhle životním stylu? Bude to mít pro tebe jenom jeden výsledek. A nebude to před rozjásanými fanoušky na letenském stadionu.“

“And there could only be one result when you fought the cigar. But you still tried your luck.”

„Taky to mohlo dopadnout, jak to dopadlo, když jsi bojoval s tím doutníkem, ale stejně jsi pokoušel svoje štěstí.“

Everybody in the cigarette case gasped.

Všichni v tabatěrce zalapali po dechu.

“Do you mean Kuba? Kuba Kubánský?? He was my stepbrother. I never fought with him – I loved him. He was murdered by Marek Vašut in that film Román pro Ženy. The original plan was that Vašut would smoke joints. But then someone (the Veteran gave Marián a dirty look) sent the director an anonymous letter in which he recommended that the main character should smoke cigars instead. Apparently, it would be more manly.”

„To myslíš Kubu? Kubu Kubánského?? To byl můj nevlastní bratr. Nikdy jsem s ním nebojoval – miloval jsem ho. Zavraždil ho Marek Vašut v tom filmu Román pro ženy. Původním plánem bylo, že Vašut bude kouřit jointy. Ale pak někdo (Veterán probodl Mariána nasupenýma očima) poslal režisérovi anonymní dopis, v němž mu doporučil, aby hlavní postava kouřila raději doutníky. Bude tak prý mužnější.“

The Veteran coughed and wiped away a tear and Karel for a moment faltered. He had a naive dependency (and nicotine-based addiction) to both his mentors. But then he felt again Marián's personal charisma and he immediately hardened again.

Veterán zakašlal a utřel si slzu a Karel na chvilku znejistěl. Měl naivní (a nikotinovou) závislost na obou svých mentorech. Ale pak zase pocítil Mariánovo osobní kouzlo a ihned opět znecitlivěl.

“You think that you're so wise and all-knowing, but in reality, you're a HAS-BEEN. All day and every day you depress everybody with your gloomy prophecies of our future. I, on the other hand, am living in the present and I'm enjoying life. And in any case, why do you care so much how I'm behaving?”

„Ty si myslíš, jak nejsi moudrý a vševědoucí, ale ve skutečnosti jsi fakt včerejší. Každý den všechny deprimuješ těmi svými morbidními věštbami naší budoucnosti. Já, na druhé straně, žiju současností a užívám si života. A vůbec – proč se tak staráš, jak se chovám?“

The Veteran took a deep breath.

Veterán se zhluboka nadechl.

“Because… because I am… your father!”

„Protože… protože jsem… tvůj otec!“

Everybody in the cigarette case gasped again. Even Marián. Even Lucy Luckystrikeová from outside the case.

Všichni v tabatěrce znovu zalapali po dechu. Dokonce i Marián. Dokonce i Lucka Luckystrikeová zvenku.

“It's not possible,” Karel whispered.

„To není možné,“ zašeptal Karel.

“I'm absolutely certain of it. You have eyes just like your mother. Are you not Karel Camel from Kutná Hora?”

„Jsem si tím úplně jistý. Máš oči jako tvoje maminka. Nejsi snad Karel Camel z Kutné Hory?“

“Yes, I am.”

„Ano, to jsem.“

“Karel Camel 4mg from Kutná Hora, correct?”

„Karel Camel 4mg, správně?“

“No, I'm Karel Camel 6mg from Kutná Hora.”

„Ne, jsem Karel Camel 6mg z Kutné Hory.“

“Really??”

„Opravdu??“

“Really!”

„Opravdu!“

“Show me your birthmark!”

„Ukaž mi svoje mateřské znaménko!“

Karel spun round and the Veteran glanced at his birthmark, which, to his horror, confirmed Karel’s tar content.

Karel se rychle otočil a Veterán se na znaménko podíval. To k jeho zděšení potvrdilo Karlův obsah dehtu.

“Oh… you're right… so, err… my mistake… I'm not your father. Sorry.”

„Ah… máš pravdu… tak… Je to moje chyba… nejsem tvůj otec. Sorry.“

After an embarrassing silence, the Veteran had another of his famous coughing seizures, and at the same time brought to everybody's attention his crutch in order for them not to forget that he was still the Veteran, and he was still relevant. But he knew in that moment that it was futile. He knew he had lost Karel forever.

Po trapném tichu postihl Veterána další z jeho slavných záchvatů kašle a zároveň stavěl všem na odiv svou berli, aby nezapomněli, že on je Veterán a že má ještě pořád co říct. Ale věděl, že v tuto chvíli to už nemá význam. Věděl, že ztratil Karla navždy.

* * * *

And then it happened.

A pak se to stalo.

One day, Marián was giving Karel dreadlocks during which he remarked that the owner of the cigarette case was, by some miracle, right now on a second date with the same beautiful firewoman who had previously changed the Veteran's life.

Marián zrovna dělal Karlovi dredy a při tom se zmínil, že majitel tabatěrky nějakým zázrakem má právě teď druhé rande se tou krásnou hasičkou, která předtím změnila Veteránův život.

As soon as the Veteran had overheard this, he dropped his crutch in shock.

Jakmile to Veterán zaslechl, v šoku upustil svou berli.

“My angel has returned… I have another chance!” he exclaimed. He did not expect, however, that he would have competition.

„Můj anděl se vrátil… mám druhou šanci!“ zvolal. Nepočítal však s tím, že bude mít konkurenci.

“Is she really so beautiful? Then she's mine!” Karel declared.

„Je fakt tak krásná? Pak bude moje!“ prohlásil Karel.

In the restaurant meanwhile, the cigarette case owner had just remarked on the inappropriateness of her wearing Converse on a date and then said something inappropriate about women and firefighting. The very next moment he left for the toilet, quite unaware of how close he had come to receiving another glass of Cuvée Baloun into his face. She did, however, decide yet again to storm out of the restaurant, whereupon she noticed the cigarette case and decided that she would take one cigarette with her. She opened it.

Mezitím v restauraci majitel tabatěrky zrovna podotkl, jaký je to nevkus vzít si na rande tenisky Converse, a pak řekl něco nevhodného o ženách a hašení požárů. Hned potom odešel na záchod a vůbec si neuvědomoval, jak blízko byl k další dávce Cuvée Baloun chrstnuté do obličeje. Krásná hasička se však opět rozhodla vyřítit se z restaurace; vtom spatřila tabatěrku a rozhodla se, že si s sebou ještě vezme jednu cigaretu. Otevřela ji.

The case opened, but this time there was quite a different atmosphere inside from before. This time two cigarettes were wrestling with each other, wrestling over who would be chosen.

Tabatěrka se rozevřela, ale tentokrát byla uvnitř zcela jiné atmosféra než dříve. Tentokrát spolu dvě cigarety zápasily o to, kdo bude vybrán.

“Don't be crazy, Kaja. Let me go. You are too young, you're not ready yet. Everybody here knows that there is something special in you, that you can do something to change the plight of cigarettes. But not yet. This is my destiny.”

„Neblázni, Kájo. Nech mě jít. Jsi moc mladý, nejsi ještě připravený. Všichni tady víme, že je v tobě něco zvláštního, že dokážeš udělat něco, co změní tu mizernou situaci cigaret. Ale ještě ne. Tohle je můj osud.“

As her long slim fingers drew closer, Karel straightened his filter, pushed the Veteran aside and lunged towards the fingers.

Když se k nim blížily dlouhé štíhle prsty, Karel natáhl filtr, odstrčil Veterána stranou a vrhl se prstům.

“Sorry, DADDIO,” he said with a wink, “but not this time.”

„Promiň, tati,“ mrkl na něj, „ale tentokrát ne.“

“KÁJAAAAAAAAAAAAAAAAA…” The Veteran cried, but it was in vain.

„KÁJOOOOOOOOOOOO…“ zakřičel Veterán, ale bylo to marné.

“Our destiny isn't written anywhere,” Karel called from between the two fingers, as he left the restaurant with the beautiful firewoman.

„Náš osud není nikde napsán,“ volal Karel držen mezi dvěma prsty, když spolu s krásnou hasičkou opouštěl restauraci.

Our destiny isn't written anywhere.

Náš osud není nikde napsán.

These were the departing words of Karel. Karel, the victorious one. Karel, the chosen one. Kaja, the one who did not notice another empty cigarette packet on the table, inscribed with the words:

A to byla Karlova slova na rozloučenou. Karla vítěze. Karla vyvoleného. Káji, který si nevšiml další prázdné krabičky cigaret na stole, na níž bylo napsáno:

SMOKING CAN CAUSE A SLOW AND PAINFUL DEATH.

KOUŘENÍ MŮŽE ZPŮSOBIT POMALOU A BOLESTIVOU SMRT.

The end

Konec

Language analysis – Smoking is Bad for Cigarettes’ Health

Key to abbreviations:

sth – something

sb – somebody/someone

sw – somewhere

os – oneself (myself, yourself, himself, etc)

one’s – my, your, his, her, etc.

IDIOMS, PHRASES AND EXPRESSIONS (1)

be in rapture(s)

meaning: to be in an extremely happy or excited state

The whole nation was in raptures over the world championship victory.

put sb out of one’s misery

meaning: (1) to kill an animal or person when they are in extreme pain, or (2) to end someone’s worry, suffering or suspense

The vet recommended that the extremely sick dog be put out of its misery.

try one’s luck

meaning: to attempt something that may not be successful

After a successful career, I decided to try my luck in politics.

clear one’s throat

meaning: to make a noise in your throat, like a cough, in order to speak more clearly or easily, or to get people’s attention

He stood up and cleared his throat and waited for the guests to quieten down.

find os (sw/doing sth)

meaning: to realise that you are in a place or doing something without really intending or planning to.

I found myself agreeing with everything she said.

Shoulder-to-shoulder (with sb)

meaning: side by side or with united effort

The striking employees stood shoulder-to-shoulder against their senior management.

beat about the bush (or beat around the bush)

meaning: to talk about unimportant things in order to delay or avoid talking about an unpleasant topic

Don’t beat about the bush! Just answer my question!

toss and turn

meaning: to move about a lot and turn over in bed because you are unable to fall asleep

I was tossing and turning all night.

make sb jump

meaning: to cause someone to make a startled movement due to very sudden surprise

Can you knock before you come in next time? You made me jump!

so-and-so

meaning: (informal) used (1) when the name of someone is not known or not important, or (2) when a person is rude, unpleasant or annoying (used to replace a vulgar expression)

He’s an arrogant little so-and-so.

don’t hold your breath

meaning: (informal) used when you want to tell someone that an event is unlikely to happen (*it’s also possible to say ‘I’m not holding my breath’, or ‘I won’t hold my breath’, to show your own scepticism)

He said he would pay you back by the end of the week, but don’t hold your breath!

light at the end of the tunnel

meaning: near the end of a difficult or unpleasant situation which you are currently experiencing

It has taken years develop this program, but we’re finally starting to see light at the end of the tunnel.

a blessing in disguise

meaning: something that seems bad at first, but later turns out to be beneficial

Losing her job turned out to be a blessing in disguise because it gave her time to write the novel she had always dreamed about.

EXERCISE 1

Which option (a,b,c) could replace the word(s) underlined with the same meaning?

1. Everyone in the company was in raptures about the result.

a. extremely angry

b. extremely happy

c. extremely confused

2. You never know. It might be a blessing in disguise.

a. something that is actually good despite currently seeming bad.

b. something that will end up disappointing you

c. a compliment hidden in an insult

3. Look, I’m not going to beat around the bush. You’re fired!

a. waste time accepting any excuses

b. waste time tolerating this behaviour

c. waste time speaking about unimportant details

4. He stood up, cleared his throat, and looked anxiously at the guests.

a. vomited

b. made a coughing sound to get other people’s attention

c. took a deep breath in preparation to speak

5. “You’re 35 years old and still unmarried.”

“So what?”

a. Why should I care?

b. Could you repeat that please? I didn’t hear.

c. What should I do?

6. I read that the price of property in Prague will start to fall next year, but I’m not holding my breath.

a. I’m disappointed by this

b. I have no interest in this topic

c. I think it’s unlikely to happen

7. As I listened to their ridiculous conversation, I found myself wondering why we were actually friends.

a. realised I was wondering

b. stopped myself wondering

c.asked myself why I was wondering

8. The discussions were long and unpleasant, and nobody could see any light at the end of the tunnel.

a. good feeling about them

b. willingness to try to solve them

c. end to them

9. When he arrived, he made us all jump.

a. surprised us

b. told us all to jump

c. made us very happy

10. He spent the whole night tossing and turning.

a. moving around talking to one person and then another

b. dancing with energy and enthusiasm

c. moving around the bed trying unsuccessfully to fall asleep

ANSWERS

1    b

2    a

3    c

4    b

5    a

6    c

7    a

8    c

9    a

10  c

EXERCISE 2

Change the word(s) written in bold to make the idiom, phrase or expression correct.

1. He’s a cheeky little no-and-no, isn’t he?

2. After losing money in the casino, he decided to try his fortune gambling on the horse races.

3. The book was so funny that I discovered myself laughing aloud on several occasions.

4. He’s always beating about the tree. I wish he would just get to the point!

5. His family stood elbow-to-elbow with him throughout his criminal trial.

6. The Great Fire of London was actually a blessing in camouflage because it killed off many of the rats which carried the plague bacillus.

7. I’m so stressed about this meeting today. I spent the whole night tossing and spinning.

8. Her whole family were on raptures when she won the award.

9. You’ve invited Maria to the party?? Don’t keep your breath! She’ll never come, she’s too popular.

10. Please! Put me out of my unhappiness and tell me what your decision is.

11. Her sudden arrival made us all bounce.

12. She cleaned her throat and began the meeting.

13. It had been a very difficult six months, but finally we could see light at the end of the bridge.

ANSWERS

1    so-and-so

2    luck

3    found

4    bush

5    shoulder-to-shoulder

6    disguise

7    turning

8    in

9    hold

10  misery

11  jump

12  cleared

13  tunnel

PHRASAL VERBS

black out

meaning: to lose consciousness as a result of a sudden trauma

The last thing I remember is that I felt something hard hit me on the back of my head and then I blacked out.

set off

meaning: to leave and begin a journey

In order to avoid the traffic jams, I think we should set off very early.

slow down

meaning: to reduce speed (of speech, a car, etc.), or become less active

You need to slow down a bit; no one can understand you.

take place

meaning: to happen/occur

The Olympic Games took place in London in 2012.

join in

meaning: to participate in an activity with people who are already doing it

She began the protests and then everyone else joined in.

live out one’s life

meaning: to live to the end

He lived out the rest of his life in a monastery.

cry out

meaning: to make a loud noise or to shout something because or pain, shock or fear

She cried out in pain after stepping barefoot on a piece of Lego.

take care of sth

meaning: to manage something

I’ll take care of it that you get that promotion.

storm out

meaning: to leave a place angrily (*‘storm off’ or ‘storm away’ are also possible)

The decisions angered her and she stormed out of the room.

lap sth up

meaning: to take in and receive with enthusiasm something that is said

His stories were greatly exaggerated, but the children lapped them up anyway.

vote sb/sth out

meaning: to remove a person, group or political party from a position by voting

After several mistakes it was no surprise that the judges voted him out of the talent show.

put up with sb/sth

meaning: to tolerate or accept an unpleasant situation or unpleasant behaviour by someone

He moved out because he couldn’t put up with living with such messy flat mates.

fall out (with sb over sth)

meaning: to stop being on friendly terms with someone, usually because of an argument

The two brothers fell out over disagreements concerning their inheritance.

spin (a)round

meaning: to turn quickly

He heard a sudden noise behind him and spun around.

EXERCISE 1

Choose the correct option (a,b,c,d) to form an appropriate phrasal verb.

1. I know I shouldn’t have said it. I hope we won’t fall ………… over it.

a.   under

c.   about

b.   out

d.   off

2. How much longer do I have to put ………… his sarcastic comments?

a.   out of

c.   up with

b.   down on

d.   up to

3. She used so much vulgar language, that everyone expected her to be voted ………… of the contest.

a.   out

c.   under

b.   away

d.   of

4. She was so arrogant that she was sure they would lap ………… whatever she told them.

a.   off

c.   down

b.   in

d.   up

5. He promised himself that no matter how disagreeable they were with him, he would not storm ………….

a.   with

c.   under

b.   in

d.   out

6. Nobody expected her to take care ………… the problem so quickly and effectively.

a.   about

c.   of

b.   for

d.   with

7. He felt a hand on his shoulder and spun ………… in fright.

a.   down

c.   about

b.   around

d.   off

8. Nobody has any idea what happened to her. She just seemed to suddenly black ………….

a.   down

c.   out

b.   off

d.   away

9. He has already drunk six cups of coffee, so it was impossible for him to slow ………… even when they asked him to.

a.   down

c.   off

b.   under

d.   round

10. If the concert is taking ………… in Prague, I’m definitely going to go.

a.   part

c.   care

b.   place

d.   away

11. It was really embarrassing to sing alone, so it was such a relief when other people joined ………… .

a.   on

c.   off

b.   in

d.   with

12. I think there are not many people who don’t dream of living ………… their lives in good health and happiness.

a.   about

c.   off

b.   out

d.   away

13. I’m sure there are going to be long queues at the border, so we should probably set ………… as soon as possible.

a.   away

c.   off

b.   out

d.   about

14. Fortunately, there was a police officer walking past when he cried ………… for help.

a.   off

c.   out

b.   up

d.   in

ANSWERS

1    b. out

2    c. up with

3    a. out

4    d. up

5    d. out

6    c. of

7    b. around

8    c. out

9    a. down

10  b. place

11  b. in

12  b. out

13  c. off

14  c. out

EXERCISE 2

Replace the words in bold with an appropriate phrasal verb. Some phrasal verbs should be used more than once.

He was very confident that the executives would receive with enthusiasm his proposal for a new TV contestant show. The meeting was happening at the Barrandov Studios and he had left and begun his journey nice and early in order to arrive on time.

His idea was simple but genius. Ten foreigners, newly arrived in the Czech Republic, would live together and have intensive Czech lessons in a house monitored by video cameras (“so we can watch how they form friendships and, more entertainingly, spectacularly end friendships”). Every week, the contestants would have to manage some kind of bureaucratic procedure at the foreign police office, the social security office, the health insurance office, or the tax office. And every week, one contestant would be eliminated by the public based on their performances.

The final task would be to go to a železářství and attempt to ask (in Czech of course) for three medium-sized chains, four 40W E14 light bulbs, and forty-four silver screws – thirty in 40mm and fourteen in 30mm (“tří středně robustní řetězy, čtyři čtyřicetiwattové žárovky typu E14 a čtyřicet čtyři stříbrných šroubováků – třicet čtyřicetimilimetrových a čtrnáct třicetimilimetrových. That’s eleven ‘ř‘s altogether...it’ll be beautiful to watch!”)

The winner would spend the rest of his or her life in glory. The losers, he declared triumphantly, would probably spend the rest of their lives in therapy.

The executives did not receive with enthusiasm his proposal. In fact, one of them could not tolerate it any more and said very loudly that it was, quote-unquote, “the stupidest idea I’ve ever heard!” She wasn’t the only one. The other executives all participated in the criticisms.

He stood up, shouted even more loudly that they obviously did not realise how entertaining it was to watch an Englishman trying to speak Czech, turned around quickly and left the room angrily.

ANSWERS

He was very confident that the executives would LAP UP his proposal for a new TV contestant show. The meeting was TAKING PLACE at the Barrandov Studios and he had SET OFF nice and early in order to arrive on time.

His idea was simple but genius. Ten foreigners, newly arrived in the Czech Republic, would live together and have intensive Czech lessons in a house monitored by video cameras (“so we can watch how they form friendships and, more entertainingly, spectacularly FALL OUT”). Every week, the contestants would have to TAKE CARE OF some kind of bureaucratic procedure at the foreign police office, the social security office, the health insurance office, or the tax office. And every week, one contestant would be VOTED OUT by the public based on their performances.

The final task would be to go to a železářství and attempt to ask (in Czech of course) for three medium-sized chains, four 40W E14 light bulbs, and forty-four silver screws – thirty in 40mm and fourteen in 30mm (“tří středně robustní řetězy, čtyři čtyřicetiwattové žárovky typu E14 a čtyřicet čtyři stříbrných šroubováků – třicet čtyřicetimilimetrových a čtrnáct třicetimilimetrových. That’s eleven ‘ř’s altogether...it’ll be beautiful to watch!”).

The winner would LIVE OUT his or her life in glory. The losers, he declared triumphantly, would probably LIVE OUT their lives in therapy.

The executives did not LAP UP his proposal. In fact, one of them could not PUT UP WITH it any more and CRIED OUT that it was, quote-unquote, “the stupidest idea I’ve ever heard!” She wasn’t the only one. The other executives all JOINED IN the criticisms.

He stood up, CRIED OUT even more loudly that they obviously did not realise how entertaining it was to watch an Englishman trying to speak Czech, SPUN (A)ROUND and STORMED OUT.

CZENGLISH!! – Common English mistakes made by Czech native speakers

Extract from story and the common mistake

notes

a quarter of his body fell away

A quarter of his body felt away

A quarter of his body falled away

The past tense of FALL is FELL. (fall-fell-fallen)

FELT is the past tense and past participle of FEEL (feel-felt-felt)

I felt so tired that I fell asleep immediately.

I’m looking forward to working with you

I’m looking forward to work with you

LOOK FORWARD TO + verb(-ING)

I’m really looking forward to going to bed.

Also: ‘BE USED TO’ + verb(-ING) (být zvklý)

I’m used to living in Prague now.

The life of a pipe is not the same as the life of a cigarette.

The life of a pipe is not the same like the life of a cigarette.

THE SAME + AS (not ‘like’)

She has the same opinion as me.

He’s dangerous

He’s danger

DANGER = NOUN (nebezpečí)

DANGEROUS = ADJECTIVE (nebezpečný)

It was too dangerous to go there.

What do you mean?

What do you think*? (*changes meaning)

WHAT DO YOU MEAN? = please explain in more detail what you said. (Co tím myslíš?)

What do you THINK? = what is your opinion? (Co si myslíš?)

He smells strange

He smells strangely

Verbs of the senses (LOOK, SMELL, TASTE, SOUND, FEEL) are in most cases followed by an adjective, not an adverb.

Dinner smells nice nicely

That sounds good well

I felt horrible horribly

The cigarette case opens on average...

The cigarette case opens in average...

ON + AVERAGE

On average, 4.5 babies are born per second across the world...

And therefore they are afraid of me.

And therefore they afraid of me.

AFRAID (and SCARED) are adjectives and therefore should be preceded by a verb (usually BE or FEEL).

I was so afraid that I would fail the test.

You’ll lose, and you’ll lose painfully.

You’ll loose, and you’ll loose painfully.

Common misspelling

LOSE (LOST – LOST) = (1) fail to win (prohrát), (2) become unable to find something (ztratit)

LOOSE (adj) = (1) not firmly fixed in a place, (2) not tightly fitting, e.g. clothes (volný)

...checking the time on his Casio watch…

...controlling the time on his Casio watch…

CHECK = to make certain that something or someone is correct, safe or suitable by examining it or them quickly. (zkontrolovat, ověřit)

You should check the oil, water and tyres before a long car journey.

CONTROL = to order, limit, instruct or rule something, or someone’s actions or behaviour (vládnout, řídit)

The poor teacher could not control her class.

Everybody was waiting with bated breath

Everybody were waiting with bated breath

EVERYBODY, EVERYONE, EVERYTHING, EVERYWHERE should be followed by a verb in the third-person singular

Everybody is here, but nobody wants to speak.

EXERCISE

In every sentence there are three mistakes. Can you find and correct them?

1. I didn’t loose the race. The judge controlled the time and told me it was exactly the same like my opponent.

2. The city looked very strangely and I afraid that it might be danger there.

3. I hated cross-country skiing and I think that, in average, I falled every three minutes. I really looked forward to finish the trail.

4. I quickly controlled that everybody were there and I was happy to see that they all looked enthusiastically.

5. Person A: “You should control the meat in the oven. I afraid that it will burn.”

Person B: “What do you think?? I only put it in the oven five minutes ago

6. Before I felt asleep, I controlled that my phone was on silent mode because I afraid that someone would ring me.

7. What did you think when you said that you were loosing respect for him. You made him feel very badly.

8. It sounded unusually, so I controlled it was working properly because I didn’t want to loose money.

9. Everybody think that my brother has the same sense of humour like me and they are looking forward to see him again.

10. I meant that the track was too danger to cycle on, so it didn’t surprise me when he felt off his bicycle after five minutes.

ANSWERS

1. I didn’t LOSE the race. The judge CHECKED the time and told me it was exactly the same AS my opponent.

2. The city looked very STRANGE and I WAS afraid that it might be DANGEROUS there.

3. I hated cross-country skiing and I think that, ON average, I FELL every three minutes. I really looked forward to FINISHING the trail.

4. I quickly CHECKED that everybody WAS there and I was happy to see that they all looked ENTHUSIASTIC.

5. Person A: “You should CHECK the meat in the oven. I AM afraid that it will burn.”

Person B: “What do you MEAN?? I only put it in the oven five minutes ago.

6. Before I FELL asleep, I CHECKED that my phone was on silent mode because I WAS afraid that someone would ring me.

7. What did you MEAN when you said that you were LOSING respect for him. You made him feel very BAD.

8. It sounded UNUSUAL, so I CHECKED it was working properly because I didn’t want to LOSE money.

9. Everybody THINKS that my brother has the same sense of humour AS me and they are looking forward to SEEING him again.

10. I THOUGHT that the track was too DANGEROUS to cycle on, so it didn’t surprise me when he FELL off his bicycle after five minutes.

IDIOMS, PHRASES AND EXPRESSIONS (2)

draw to a close

meaning: to come to an end

Despite Adam’s shift drawing to a close, his boss decided to give him some more tasks to complete.

out of the blue

meaning: happening unexpectedly or without warning

One day, a friend who I hadn’t seen for a long time appeared from out of the blue.

pull the wool over sb’s eyes

meaning: to cause someone to believe something which you know is untrue

I had the feeling that the agent from the insurance company was trying to pull the wool over my eyes.

(not) judge a book by its cover

meaning: to form an opinion about someone or something based only on appearance (*normally used in the negative as a form of advice, e.g. ‘don’t judge a book by its cover’, or ‘you can’t/shouldn’t judge...’ )

He certainly did not look very intelligent, but you shouldn’t judge a book by its cover.

so what?

meaning: (informal) what importance does it have? why care about it?

Okay, she refused your invitation to dinner. So what? Just ask someone else.

a breath of fresh air

meaning: something that is pleasantly new and different

After dating a series of boring men, Daniela found David’s wildness to be like a breath of fresh air.

that will do

meaning: phrase which is used to mean that something is enough and no more is either needed or wanted

“I’ve only got one euro to tip the waiter.”

“That’ll do. That’s about ten per cent of the bill.”

with bated breath

meaning: to wait for something excitedly or nervously (*most often used with ‘wait’, but also with verbs such as ‘watch’, ‘listen’, ‘sit’, etc.)

The employees waited with bated breath for their boss’ decision.

on the whole

meaning: generally or in the most important ways

The weather wasn’t great, but on the whole, it was a super holiday.

the last straw

meaning: the last of a series events that finally makes a situation impossible to tolerate or accept

She had tried to be patient with him, but his late arrival was the last straw.

take it easy

meaning: to relax or calm down

“I’m so furious, I want to scream!”

“Okay okay, take it easy. Tell me what happened.”

a has-been

meaning: (pejorative) someone who is not now as popular or important as they previously were

The reality show was full of celebrity has-beens who were trying to restart their careers.

daddio

meaning: (slang) hip variant form of ‘dad’, but means an old man. The term was most popular during the 1950s beatnik culture and was originally used respectfully, but less so now

“Whatever you say, daddio!”

EXERCISE 1

Which option (a,b,c) could replace the word(s) underlined with the same meaning?

1. Don’t let anybody there pull the wool over your eyes!

a. deceive you

b. attack you

c. make fun of you

2. When she broke my favourite coffee cup, it was the last straw.

a. the final annoying act which finally made me lose my patience

b. the last remaining piece in my collection

c. not an annoyance for me because I had other things to worry about

3. I could see he was standing there with bated breath, so I knew I had to say something.

a. with an unpleasant odour coming from his mouth

b. in suspense

c. and getting bored

4. “I’m afraid I only have whisky here.”

“That’ll do for me.”

a. That’s satisfactory for me

b. That will cause me problems

c. Now you’ve made me angry

5. Well, that was out of the blue! I think we can all agree on that.

a. unexpected

b. unjustified

c. entirely predictable

6. The new employee’s approach to the job was a breath of fresh air.

a. shocking and unacceptable

b. pleasantly new and different

c. very brief

7. The event was full of has-beens.

a. people who were no longer successful or popular

b. influential people

c. people who had attended the event before

8. “I’m getting stressed about the exam.”

“Take it easy. It’ll be fine.”

a. Cheat

b. Make it less difficult by studying hard

c. Relax and be calm

9. We were all very disappointed when the party drew to a close.

a. was cancelled

b. clashed with the date of another event

c. reached the end

10. My dinner at the restaurant was a little overcooked, but on the whole, it was a very pleasant experience.

a. because of the alcohol

b. generally

c. on the terrace

ANSWERS

1    a

2    a

3    b

4    a

5    a

6    b

7    a

8    c

9    c

10  b

EXERCISE 2

Change the word written in bold to make the idiom, phrase or expression correct.

1. The first straw came when she arrived home to find him taking drugs in the kitchen.

2. Yes, the house looks very nice from outside, but let’s not judge a magazine by its cover. We haven’t looked inside yet.

3. The job was getting more and more stressful and I knew I needed to give it easy for a while.

4. Everyone in the country waited with bated heartbeat for the result of the referendum.

5. After the problems with my previous university, the new one was like a breath of cold air.

6. We had a few problems at the beginning, but in the whole, it was quite successful.

7. She spoke very convincingly, but I knew she was trying to pull the wool over my face.

8. I finally started to feel more relaxed just as the event was moving to a close.

9. Her announcement that she was resigning came completely out of the sky.

10. I’ve done the washing up and cleaned the floor. I hope that’ll go.

ANSWERS

1    last

2    book

3    take

4    breath

5    fresh

6    on

7    eyes

8    drawing

9    blue

10  do

About the author / O autorovi

After graduating in Criminology and Psychology, James lived in various countries before coming back home to London, where he worked for a charity helping victims of crime.

Po ukončení studia kriminologie a psychologie žil James v různých zemích a poté se vrátil domů do Londýna, kde pracoval pro charitu pomáhající obětem trestných činů.

A happy sequence of events then brought him to the Czech Republic on his 30th birthday, and an appreciation of the land, its culture, and the Czech sense of humour kept him there. (As soon as he read Saturnin and watched Ležící Spící, he knew he was in the right country!)

Šťastná shoda náhod ho pak na jeho 30. narozeniny zavála do České republiky, jejíž krásná krajina, kultura a český smysl pro humor ho přiměly zde zůstat. (Jakmile si přečetl Saturnina a zhlédl Ležícího Spícího, věděl, že je ve správné zemi!)

James has lived in Prague and taught English to a colourful collection of students for the last ten years. This book originally began with a game attempt to write short stories in Czech in order to improve his own Czech language skills. After translating the stories into English, he started to realise the potential of using his teaching experience with Czech students to make the stories into a pedagogical aid.

James žije v Praze a deset let učí různorodé skupiny studentů angličtinu. Tato kniha původně začala tak, že se pokoušel psát povídky česky, aby si zdokonalil schopnost komunikovat česky. Po překladu příběhů do angličtiny si začal uvědomovat, jak by mohl těchto textů při svých pedagogických zkušeností s českými studenty využít i při výuce angličtiny.

He would describe his pronunciation of /ř/ as “not completely terrible”...

Svou výslovnost / ř / by popsal jako „ne úplně hroznou“...

The stories in English

Smoking is Bad for Cigarettes’ Health

A horror story

The end of the end

She pursed her deep red lips and drew him towards her. As soon as he saw those lips, he was struck by their beauty. He closed his eyes. And then, as they touched and he felt the warm contact of those lips on his face, he was in raptures.

Beauty…pleasure...delight.

This was not at all how it had been described before by the Veteran…

But then he smelt something burning.

He opened his eyes and stared in horror. Beneath him, the woman was holding fire and the lower half of his body was in flames.

He blew…and blew again…and blew….and blew. But the only result was that the glow brightened and the pain intensified. He screamed and almost fainted. It may perhaps have been better if he really had lost consciousness because it is not possible to describe the agony of being burned alive.

Her lips were still clasping his head and as she gently drew the smoke into her lungs, the indescribable pain intensified yet more. His head spun when he saw his body glow and he asked himself how she could be so completely oblivious to his suffering. In desperation, he tried to recite Psalm 23:4 from the Bible: “Even though I walk through the valley of the shadow of death, I will fear no evil...”

She took him out of her mouth and tapped him tenderly with her forefinger. With absolute horror, he watched as a quarter of his body fell away. She repeated this several times and he could stand it no more and blacked out.

When he came to, the woman was no longer holding him and instead, he was lying on the ground. Evidently, he had survived this horrific experience. He didn’t feel pain now, perhaps because of the numbness of shock...or perhaps because he was missing most of his body – only his head was remaining. Nevertheless, he could at least now plan his escape.

Suddenly though, there appeared a dark shadow above him, something like the large black clouds of a typical Prague summer storm. But a cloud it wasn’t. It was a Converse All-star, size 38. White. And the size of it was quickly increasing.

And he was finally put out of his misery.

* * * *

The beginning of the end

On the twenty-first of August, at 19.27 and approximately 4792 minutes before the events described above, Karel – the chosen one – said an emotional goodbye to his friends, his brothers-in-arms, left his blue and gold packet and, clasped between two fingers, set off to meet his destiny.

He was not entirely sure what kind of fate awaited him, for cigarettes did not have much information about life as a cigarette. But he felt good.

It is true that he was somewhat surprised when, not long later, he realised that, clasped between those two fingers, he was heading toward a shiny metal cigarette case. It looked expensive.

“Maybe I’ve been promoted, I’ll now be with the elite,” he thought to himself proudly. He had always sensed that he was something special.

The atmosphere inside, however, proved to be something altogether different. Tension was in the air. An overwhelming tension. The tension of cigarettes burdened by the knowledge of their own inescapable destiny.

The cigarette case was closed and darkness fell.

“Good evening,” he greeted his neighbour with a bow.

The neighbour was anxiously devouring a bread roll.

“It’s not good at all, we’re all going to die.”

“...So...err…bon appetit.”

“The only appetite here is for death and destruction. And soon we’ll all die.”

Karel frowned, turned away from his less-than-convivial companion and tried his luck with his other neighbour. He cleared his throat.

“Allow me to introduce myself. I’m Karel.”

“How do you do?” the cigarette replied without enthusiasm.

“I’m from the Camel brand.”

“Well, I congratulate you on that,” she said sarcastically.

“Such incivility… she must be a Petra cigarette.” Karel thought to himself. Nevertheless, he persevered.

“I’m a little surprised where I have found myself. I noticed that there are lots of cigarettes here. Twenty, perhaps? Do we have some kind of special mission? I’m very much looking forward to working shoulder-to-shoulder with you. I’m sure that together we can achieve great…”

“Hey hey, Steven Segal. Slow down! Listen!”

Karel fell silent and listened out. After a brief moment, he exclaimed, “Cigarettes are crying!”

“Yes, exactly that. Look, I’m not going to beat about the bush. You should quickly get used to the reality that what is waiting for us is not some kind of glorious future. We’re not here because we’ve been selected for some special mission. We’re here only because our owner is a skinflint and is always asking people for spare cigarettes because he doesn’t like buying his own. When the cigarette case opens and light appears, it means that one cigarette will leave here…and those who leave, never return.”

“Perhaps they’re going to a better place...”

His companion gazed into his youthful innocent eyes and declared sadly: “You need to speak to the Veteran…”

* * * *

The first night was a difficult one for Karel. In the cigarette case it was was dark and the atmosphere was even darker. He was unable to fall asleep, not only because of the constant weeping of the other cigarettes who knew their destiny, but also because someone was playing on a harmonica… and that person, Karel diplomatically concluded, would probably benefit from one or two more lessons.

The cigarette sleeping next to him tossed and turned and constantly cried out: “I’m still not ready for the ashtray!”

The next day, when Karel enquired what an ashtray was, the same cigarette went pale.

“An ashtray is a site of massacres, which take place every day, again and again. An ashtray is repulsive. And it will probably also be your final undignified resting place. It is Guernica for cigarettes and no one can avoid it. The Veteran told me so.”

“You have only one faint hope,” another voice joined in. “And that is that you live out your life as a good cigarette, that you don’t harm anybody, and then maybe...after the pain and death...you’ll return to your next life... as a pipe.”

“You mean...reincarnation?”

“Exactly so. The life of a pipe is not the same as the life of a cigarette. If you are a pipe, you are immortal. A pipe never dies. They’re only used by refined and sophisticated gentlemen, professors for example. And life is beautiful. The refined man needs only one pipe, therefore pipes are not crammed together like we are here in this cigarette case. And you don’t suffer pain, it’s rather more like a gentle tickle. Just imagine...a whole life without fear. That’s what Bohemian Paradise really means.”

“And how do you know it?”

“The Veteran told me so.”

“I’d like to meet this Veteran. He seems to know everything.”

“Not everything, no... but I’ve had an eventful life.” A new hoarse voice was making itself heard, which made Karel jump. “And I also wanted to meet you.”

It was the Veteran.

* * * *

The Veteran coughed a harsh throaty cough. It happened often.

“Yes, I am the Veteran about whom they speak. And I will tell you about my life. But I’m not a hero… I was merely the lucky one.” Again he coughed and groaned. “But from time to time, when I feel such pain and I see all the endless psychological suffering around me, I ask myself, whether it really was such luck. When cigarettes see me, they’re seeing their own unavoidable future.”

The cigarette case suddenly opened and Karel’s new home was flooded with light. And Karel saw the Veteran for the first time. He gasped. The Veteran was unshaven, unkempt and contorted. He wore a patch over one eye and was leaning on a crutch. However, what caused the biggest shock for Karel was the sight of the Veteran’s body; much of him was missing and that which remained was blood-stained. And his filter was a dirty yellow.

In that moment, a huge human hand appeared from the light and took the cigarette to whom Karel had previously spoken before encountering the Veteran.

“NOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOO...................” She screamed.

“Mummy!!!” a young cigarette, barely out of nappies, cried out desperately to her abducted mother. It was a heartbreaking sight, but a sight to which the Veteran had been witness all too often, leaving him immune to such psychological pain.

“That was Prof. Lenka L&Mková, an architect. Her only dream was to build sustainable housing, affordable to everybody.” He stated phlegmatically. The cigarette case closed and again darkness fell.

Despite his rapid heartbeat and sweating forehead, Karel was determined not to look frightened.

“Why do you have a crutch?” He tried to casually ask the Veteran.

“Because I am the Veteran,” he finally replied, somewhat cryptically, and gazed beyond Karel, into the darkness. A silence fell between them, for Karel a confused silence.

It was the Veteran who was the first to break it.

“Do you have an ambition, Karel?”

“Yes! I want to play for Sparta Prague and meet lots of women.”

The Veteran rolled his eyes. “I was once young like you are now. But I had only one ambition. I wanted to be… a fireman.” Again he fell silent, in order to give Karel time to reflect on the irony of this… and then he continued when he realised that from his blank expression, Karel did not understand irony. “I had always wanted to fight fire. I didn’t know why, it just seemed to me that I had an innate antipathy to it. I remember my adolescence in the Phillip Morris factory in Kutná Hora.” He closed his eyes. “That beautiful aroma of tobacco, the excitement when I graduated and met for the first time my nineteen friends in our packet. We had such energy…but we were also naive. We thought that we could change the world. And then, when we left the kiosk at Kaufland with our new owner…”

He started coughing and continued to cough for a long time. He knew well how to keep the surrounding cigarettes in suspense. And then he continued.

“In our packet, it was rumoured that our owner was a beautiful firewoman. It had to be a sign, and I fell in love with her, without even seeing her. I fantasised how together we would fight fire and then go inline skating hand-in-hand around Ladronka park, how we would finish the evening on the sofa, our feet up and intertwined, watching Sněženky a machři po 25 letech on the television. But then I also heard that she was going on a date with a man that very same evening. I couldn’t allow that! She had to be mine! So that evening, when she opened the packet and I saw her hand moving closer, I took care of it that it was I who she chose. I wanted to finally meet that beautiful firewoman.

“Yes, I met her at last and she was beautiful. But as her face came closer and closer, it occurred to me that I didn’t know what I would actually do to make her mine. I hadn’t thought that far ahead. And then all of a sudden, she was further and further away, and I realized that I was being handed to her companion.

“And at last I also met my lifelong nemesis. That fire...!” Again he fell silent – he really was an exceptional storyteller. “Kaja, I cannot find the words to be able to explain the pain which I felt. I would say only that…”

“But you returned…”

“As I said, I was lucky. Despite suffering that pain, I was able to overhear their conversation and fortunately it turned out that the chap whose mouth I was hanging from was a bit of an idiot. He assumed that women swoon when they get called a bird. Naturally, she said that it offended her, so the idiot enquired if she had PMS. It is no wonder that at that moment she picked up her glass and flung its contents into his face, which put out the fire that was killing me. Immediately after this, she stormed out and never returned. For me it was a particularly bitter-sweet situation; my beautiful angel had both saved my life and in that same moment left me, taking with her my heart and my reason for living.

“The wet so-and-so decided that I had not suffered enough and put me into his cigarette case, where we currently find ourselves. And so ends the story of my sad life.”

“And what about the blood?”

“Blood??”

“Yes, you’re covered in blood.”

The Veteran looked over himself.

“It’s not blood, it’s Cuvée Baloun, late harvest 2006. My firewoman was drinking red wine. I’ve been watching you, Kaja. I’ve been watching you since the moment you came to us in this cigarette case. You are different, you have a raw energy, and I think that you can make a difference.”

Karel blushed.

* * * *

Throughout his time in the cigarette case, Karel had been aware of a mysterious figure who did not speak and only nodded his head in rhythm to the music which he was evidently listening to on his iPhone. This figure looked different to the other cigarettes.

Karel turned to his neighbour.

“Who is that over th…?”

His question had already been anticipated.

“Stay away from him! He’s not one of us. He isn’t pure-blooded. He’s dangerous.”

“What do you mean?”

“Look at him. He has a peculiar conical shape and he smells strange. He was made from immoral and illegal products. He’s without a filter after all. He thinks differently to us. Don’t talk to him, you hear? He’ll mess with your head.”

Karel got frightened.

“Okay, I won’t. What’s his name?”

“Marián Kašpar.”

“And have you ever spoken to him?”

“No! I have never and I will never.”

“And so how do you know all of this about him?”

“The Veteran told me.”

During their conversation, it had seemed to Karel that Marián was not aware that they were talking about him. However, as soon as the conversation came to an end, Marián suddenly started coughing and Karel had the feeling that while clearing his throat, he muttered something.

Something like “Bullshit!”

* * * *

The official smoking ban was a constant topic of conversation in the cigarette case. Some cigarettes believed that it could be a means of salvation. Across the whole of Europe and the western world, governments were introducing strict laws which restricted the opportunities to smoke. In the Czech Republic, though, such a law was still not in place.

“Don’t hold your breath. It’s not possible here,” The Veteran declared.

“But why not? It was managed in the United States, in the United Kingdom…”

“In these places the relationship between a man and his cigarette is different. It’s purely cosmetic, just an image. When they have to give up cigarettes, they complain a little, but then give them up without any problems. But in the Czech Republic, it is a love affair, albeit one-sided. Czechs will not give up cigarettes without a fight.”

“But the Marlboro Man is American. And no one loves cigarettes like him.”

“It’s only marketing, he’s paid to flaunt how much he loves cigarettes. Czech love is real.”

“And why are they banning us overseas? Are we bad?”

“Not at all. On the contrary. We’re good and decent. And as a result, people have realised that we shouldn’t suffer, that we deserve equal rights. It’s already happened with animals. There’s a worldwide movement for animal rights – and we’re next.”

Karel listened attentively and nodded enthusiastically. But he had no idea what they were talking about.

One cigarette took off her glasses and rubbed her tired eyes.

“Yes, we may be next, but that light at the end of the tunnel is still a long way away. I’ve just calculated that the cigarette case opens on average every 273 minutes. And there are twenty of us here. That means that we have an average lifespan of 5460 minutes. That’s not so long. Perhaps it’s actually a blessing in disguise. Our destiny is written after all, and this helpless waiting for it is unbearable.”

“Marta, what on earth are you talking about? You calculate like a child,” another interjected.

“What?? Where have I made a mistake?”

“You’re probably right about how often the case opens, but when it opens, we sometimes get a new cigarette here. There are nearly always twenty of us here. That means that a cigarette leaves us on average every 546 minutes, and therefore we have a lifespan of 10,920 minutes. It’s better, no? Our owner is only a social smoker…”

“You calculate as badly as Marta Sparta,” a third remarked.

“What do you mean?”

“You’re forgetting that his choice of cigarette is arbitrary. Only the Veteran, who will certainly be chosen only as the last option, and Marián, who… well, actually I don’t know how it works with him… In any case, only the Veteran and Marián are exceptions. So maybe I’ll be here for 15,000 minutes, or maybe only half a min...what the devil… NO...NO… NOOOOOOOOOOOOOOOOOO...!”

And so approximately 273 minutes from the last opening of the cigarette case, and approximately 273 minutes before the next, Vít West7mg demonstrated that choice and time were truly random.

* * * *

That dark day drew to a close and the next lonely night began. Karel was trying to absorb all of the information which he had learnt that day about what life as a cigarette really meant, when out of the blue, he heard a deep melodious voice.

“They’re lying to you.”

It was Marián Kašpar.

“E-Excuse me?” poor Karel stuttered.

“They’re pulling the wool over your eyes, brother. Everybody’s lying to you. About me, about everything. Or rather it’s only the Veteran who’s lying, and the others simply lap up everything he says.”

“They told me not to talk to you.”

“And why shouldn’t you talk to me?”

Karel replied nervously, “Because you look peculiar…”

“Maybe you shouldn’t judge a book by its cover.”

“...and you are a negative influence. And you’re a criminal as well.”

Marián burst out laughing.

“Aha, so I’m a criminal. And did they explain to you what kind of criminal I am? I’m very curious to know.”

“Errr…no… but…”

“So, I’ll explain to you what kind of criminal I am," he interrupted angrily. "I’m a political criminal…and I’m a criminal only because Big Brother decided that I’m bad!”

“Holy smoke! You took part in the show?? In which round were you voted out?”

Marián grimaced and ignored this ridiculous question.

“I was born in God’s green garden just like you, but before I managed my first breath, they labelled me a criminal. After that I never had the opportunity to show that I’m a decent citizen.”

Karel was astonished.

“And why did they give you that label?”

He smiled sardonically. “Because I’m different to normal cigarettes like you, brother. I have the power to alter the thoughts and actions of people, to make people think independently. You see, a person who thinks independently is dangerous because he stops conforming and following blindly like a sheep. And therefore, they are afraid of me. And therefore, I’m labelled dangerous and a criminal.”

“But you don’t have a filter!”

“So what?”

Karel hesitated, and then said, “Well, I don’t know… From the way they told me, it sounded like a bad thing.”

“And if they told you that cigarettes harm people’s health, would you also believe that?”

“Of course not,” Karel replied indignantly. “We are here to help people. We’re helping them look good and stylish. Anyway, I really shouldn’t be talking to you. If the Veteran saw me now…”

“The Veteran is nothing more than a lovesick old fool who is bitter because he missed his opportunity with a beautiful woman.”

“But … the pain he described… his appearance... he really suffered.”

Marián guffawed.

“Has he ever explained to you precisely why he looks like that? Did he explain it to you in exact detail?”

“Well...he spoke about a restaurant and a firewoman. He only said that the words could not be found to be able to describe...”

“I can find the words quite easily! He was trying to impress a woman by starting a fight with a huge Cuban cigar. And naturally, the result of that is what you now see. Never start a fight with a cigar, brother. You’ll lose, and you’ll lose painfully. They’re complete lunatics!”

Karel was still a little dubious, but Marián still wasn’t finished.

Marián still wasn’t finished.

“And I suppose that you think that I look unusual, right? Because of my conical shape.”

“A little bit.”

“So, I’ll ask you something. Would you seriously rather look completely identical to all the others? I was handmade with love in the Czech Republic! I’ve seen a colony of penguins which look more individual than all of you. Doesn’t that embarrass you?”

Karel looked himself up and down, and then the others. Marián was right. Other than his Camel birthmark and his wristwatch, he looked just like the other cigarettes; the same shape, the same height, the same complexion. Suddenly he realised just how ridiculous they all looked.

And at the same time, Marián Kašpar now seemed like a breath of fresh air. And from this new impression grew respect. And because Karel was still young and impressionable, respect quickly changed into admiration and a personal feeling of inferiority. Suddenly he was struck with an identity crisis.

“Mr. Kašpar, I want to be different… Should I have my ear pierced?”

“Hmm… for a start, why not? But it’s not enough. You must take a step into the unknown.”

“And could you help me?”

“Certainly. Listen to me, do as I say, and I’ll take you into a new cosmos. But first of all, what brand is your watch?”

“Err... Casio.”

“Hmm...that’ll do. In the new cosmos, you won’t need a watch. Time will have no meaning. I’ll take it.”

And while the other cigarettes slept, or wept, or played on the harmonica, Karel – without a watch, but with plenty of will – was completely mesmerised by Marián. And so mesmerised was he, that he didn’t even notice the opening of the cigarette case and the removal of Doctor Marketa MarlboroMentholLightová.

The whole night someone could be heard coughing. And this time it wasn’t the Veteran.

* * * *

The next day, the cigarette case opened once again and as the next wretched cigarette began the short journey to its doom, the other cigarettes noticed in that brief moment of light that Karel looked somehow different. It seemed to them that he had lost his perfectly symmetrical svelte figure which was the perpetual result of a factorymade cigarette. Now he had narrowed slightly between the ears, yet widened slightly at the opposite end. And his eyes were bloodshot and he had a ridiculous smile on his face. All the cigarettes were confused…All except for the Veteran.

“It looks like he has tasted the forbidden fruit,” he sighed resignedly.

Marián said nothing, merely grinning mischievously and checking the time on his Casio watch. Everybody was waiting with bated breath for Karel’s response. When it finally came, it confirmed all suspicions:

“Has anybody got any doughnuts?”

* * * *

Karel’s metamorphosis was audible rather than visible. His inappropriate use of the informal address towards others along with overuse of the expression dude worsened the already gloomy mood in the cigarette case and isolated Karel from his fellow cigarettes. To Karel, of course, it didn’t matter, for him everything was ‘cool’. His filter did not sit correctly at all due to his irregular shape, and he was, on the whole, rather lumpy.

“If he asks me one more time where he can buy pizza and Pringles, I’ll rip out his filter,” another cigarette remarked to the Veteran huffily. Fortunately – or perhaps unfortunately – she would no longer have to endure this pizza-and-Pringles-related request because the cigarette case soon lightened once more and, as much as the firm clasp of two fingers around her head would allow, the cigarette frantically cried “farewell”.

For the Veteran it was the last straw when he saw Karel giggling like a child as a physically and emotionally drained Lucy Luckystrikeová finally succumbed to the inevitable and left the cigarette case. He could not bear to watch Karel’s demise any longer and he knew that he would have to do what he had promised himself he would never do.

“Kája, enough! I won’t put up with this. What kind of ridiculous games are you playing? You have to stop this immediately or you’re going to fall out with everybody!”

“Take it easy, dude!”

“I will not take it easy! At least, not until you return to the original Karel. Have you already forgotten what ambitions you had? You wanted to play for Sparta.”

“And meet lots of women,” Karel reminded him.

“Yes… that too,” the Veteran replied with a grimace. “And do you think at all that it will be possible if you carry on with this lifestyle? There can only be one result… and it won’t be in front of cheering Sparta fans at the Letná Stadium.”

“And there could only be one result when you fought the cigar. But you still tried your luck.”

Everybody in the cigarette case gasped.

“Do you mean Kuba? Kuba Kubánský?? He was my stepbrother. I never fought with him – I loved him. He was murdered by Marek Vašut in that film Román pro Ženy. The original plan was that Vašut would smoke joints. But then someone (the Veteran gave Marián a dirty look) sent the director an anonymous letter in which he recommended that the main character should smoke cigars instead. Apparently, it would be more manly.”

The Veteran coughed and wiped away a tear and Karel for a moment faltered. He had a naive dependency (and nicotine-based addiction) to both his mentors. But then he felt again Marián’s personal charisma and he immediately hardened again.

“You think that you’re so wise and all-knowing, but in reality, you’re a has-been. All day and every day you depress everybody with your gloomy prophecies of our future. I, on the other hand, am living in the present and I’m enjoying life. And in any case, why do you care so much how I’m behaving?”

The Veteran took a deep breath.

“Because… because I am… your father!”

Everybody in the cigarette case gasped again. Even Marián. Even Lucy Luckystrikeová from outside the case.

“It’s not possible,” Karel whispered.

“I’m absolutely certain of it. You have eyes just like your mother. Are you not Karel Camel from Kutná Hora?”

“Yes, I am.”

“Karel Camel 4mg from Kutná Hora, correct?”

“No, I’m Karel Camel 6mg from Kutná Hora.”

“Really??”

“Really!”

“Show me your birthmark!”

Karel spun round and the Veteran glanced at his birthmark, which, to his horror, confirmed Karel’s tar content.

“Oh… you’re right… so, err… my mistake… I’m not your father. Sorry.”

After an embarrassing silence, the Veteran had another of his famous coughing seizures, and at the same time brought to everybody’s attention his crutch in order for them not to forget that he was still the Veteran, and he was still relevant. But he knew in that moment that it was futile. He knew he had lost Karel forever.

* * * *

And then it happened.

One day, Marián was giving Karel dreadlocks during which he remarked that the owner of the cigarette case was, by some miracle, right now on a second date with the same beautiful firewoman who had previously changed the Veteran’s life.

As soon as the Veteran had overheard this, he dropped his crutch in shock.

“My angel has returned… I have another chance!” he exclaimed. He did not expect, however, that he would have competition.

“Is she really so beautiful? Then she’s mine!” Karel declared.

In the restaurant meanwhile, the cigarette case owner had just remarked on the inappropriateness of her wearing Converse on a date and then said something inappropriate about women and firefighting. The very next moment he left for the toilet, quite unaware of how close he had come to receiving another glass of Cuvée Baloun into his face. She did, however, decide yet again to storm out of the restaurant, whereupon she noticed the cigarette case and decided that she would take one cigarette with her. She opened it.

The case opened, but this time there was quite a different atmosphere inside from before. This time two cigarettes were wrestling with each other, wrestling over who would be chosen.

“Don’t be crazy, Kaja. Let me go. You are too young, you’re not ready yet. Everybody here knows that there is something special in you, that you can do something to change the plight of cigarettes. But not yet. This is my destiny.”

As her long slim fingers drew closer, Karel straightened his filter, pushed the Veteran aside and lunged towards the fingers.

“Sorry, daddio,” he said with a wink, “but not this time.”

“KÁJAAAAAAAAAAAAAAAAA…” The Veteran cried, but it was in vain.

“Our destiny isn’t written anywhere,” Karel called from between the two fingers, as he left the restaurant with the beautiful firewoman.

Our destiny isn’t written anywhere.

These were the departing words of Karel. Karel, the victorious one. Karel, the chosen one. Kaja, the one who did not notice another empty cigarette packet on the table, inscribed with the words:

SMOKING CAN CAUSE A SLOW AND PAINFUL DEATH.

The end

Povídky česky

Kouření škodí zdraví cigaret

Hororový příběh

Konec konce

Sešpulila své sytě červené rty a přitáhla si ho k sobě. Jakmile ty rty spatřil, byl zasažen jejich krásou. Zavřel oči. A pak, když se navzájem dotkly a on ucítil teplý dotek rtů na tváři, byl u vytržení.

Krása… radost... slast.

Vůbec to nebylo takové, jak to předtím popisal Veterán...

Ale pak ucítil, jak se něco pálí.

Otevřel oči a s hrůzou zíral. Žena pod ním zapalovala oheň a dolní půlka jeho těla byla v plamenech.

Foukal... a zase foukal… a foukal… a foukal. Ale jediným výsledkem bylo, že se oharek žhnul stále jasněji a bolest zesílila. Zaječel a skoro omdlel. Bylo by asi lepší, kdyby opravdu ztratil vědomí, protože není možné vylíčit ta muka být spálen zaživa.

Stále rty svírala jeho hlavu, a když jemně natáhla kouř do plic, tato nevylíčitelná trýzeň ještě zesílila. Točila se mu hlava, když viděl, jak jeho tělo žhne, a ptal se sám sebe, jak si může být tak netečná k jeho utrpení. V zoufalství se pokusil recitovat Žalm 23:4 z Bible: „I kdybych měl jít údolím stínu smrti, ničeho zlého se nebojím…“

Vyndala si ho z úst a láskyplně na něj poklepala ukazováčkem. S naprostou hrůzou pozoroval, jak mu čtvrtina těla odpadla. Ještě několikrát to zopakovala, to už ale nevydržel a omdlel.

Když přišel k sobě, žena už ho déle nedržela, místo toho ležel na zemi. Zjevně tu příšernou zkušenost přežil. Teď už ani necítil bolest, asi byl otupělý šokem... anebo snad, že mu chyběla většina těla – zbyla z něj jen hlava. Nicméně teď alespoň mohl plánovat útěk.

Najednou se ale nad ním objevil temný stín, něco jako velké černé mraky při typické pražské letní bouřce. Ale mrak to nebyl. Byla to teniska Converse All-Star číslo 38. Bílá. A rychle se zvětšovala.

A konečně už nemusel trpět.

Začátek konce

Dvacátého prvního srpna, v 19.27 a přibližně 4792 minut před výše popsanou událostí, se Karel – onen vyvolený – emotivně rozloučil s kamarády (spíše bratry ve zbrani), odešel ze své zlatomodré krabičky a, držen mezi dvěma prsty, vyrazil vstříc svému osudu.

Nebyl si úplně jistý, jaký osud na něj čeká, neboť cigarety nemají moc informací o ‚životě jako cigareta‘. Ale cítil se dobře.

Je pravda, že byl poněkud překvapený, když si krátce nato uvědomil, že s ním ty dva prsty míří k lesklé kovové tabatěrce. Vypadala draze.

„Možná jsem byl povýšen a budu teď mezi elitou,“ pomyslel si pyšně. Vždycky měl tušení, že je něco extra.

Ale atmosféra uvnitř tabatěrky nasvědčovala něčemu zcela jinému. Ve vzduchu bylo cítit napětí. Ohromné napětí. Napětí cigaret, jež tížilo vědomí jejich nevyhnutelného osudu.

Tabatěrka se zavřela a nastala tma.

„Dobrý večer,“ pozdravil souseda úklonem.

Ten dychtivě hltal rohlík.

„Žádný dobrý, brzo všichni umřeme.“

„...Tak... ehm... dobrou chuť.“

„Jediná chuť tady je chuť smrti a zmaru. A všichni brzy umřeme.“

Karel se otočil od svého veselého společníka a zkusil své štěstí u druhé sousedky. Odkašlal si.

„Dovolte, abych se představil. Jsem Karel.“

„Těší mě,“ odpověděla cigareta bez nadšení.

„Jsem ze značky Camel.“

„Tak k tomu ti blahopřeju,“ řekla sarkasticky.

„Taková nezdvořilost… musí být ze značky Petra,“ pomyslel si Karel. Přesto vytrval.

„Jsem poněkud překvapený z toho, kde jsem se ocitl. Jak jsem si všiml, je zde hodně cigaret. Asi dvacet? Máme nějakou speciální misi? Těším se, že s Vámi budu pracovat bok po boku. Jsem si jistý, že dohromady můžeme dosáhnout velk…“

„Hele, Stevne Segale. Zpomal! Poslouchej!“

Karel zmlkl a poslouchal. Po chvilce vykřikl: „Cigarety brečí!"

„Přesně tak. Nebudu chodit okolo horké kaše. Měl by sis rychle zvyknout na skutečnost, že nás nečeká žádná báječná budoucnost a že tu nejsme proto, že jsme byly vybrané na nějakou speciální misi. Jsme tu jedině proto, že náš majitel je škrt a furt na lidech loudí cigarety, protože si nerad kupuje vlastní. Když se tabatěrka otevře a nastane světlo, tak to znamená, že jedna cigareta odtud musí odejít... a ty, které odejdou, se už nikdy nevrátí.“

„Možná jdou někam, kde to je lepší…“

Jeho společnice se zahleděla do jeho mladistvých nevinných očí a smutně prohlásila: „Potřebuješ si promluvit s Veteránem...“

První noc byla pro Karla těžká. V tabatěrce panovala tma a atmosféra v ní byla ještě temnější. Nedokázal usnout nejen kvůli vtíravému pláči ostatních cigaret, jež znaly svůj osud, ale i proto, že někdo hrál na harmoniku… a té osobě, usoudil Karel diplomaticky, by prospělo pár lekcí navíc.

Cigareta vedle něho se ve spánku převalovala a stále vykřikovala: „Nejsem ještě na popelník připravená!“

Další den, když se jí Karel zeptal, co to je, ten popelník, cigareta zbledla.

„Popelník je místo masakrů, co se konají každý den, znovu a znovu. Popelník je odporný. A bude to nedůstojné místo taky tvého posledního odpočinku. Je to Guernica pro cigarety a nikdo se jí nedokáže vyhnout. To mi řekl Veterán.“

„Máš jedinou chabou naději,“ ozval se jiný hlas. „Že prožiješ celý svůj život jako dobrá cigareta, že nikomu neublížíš, a pak možná… po bolesti a smrti... se do dalšího života vrátíš… jako fajfka.“

„Myslíte… jako reinkarnace?“

„Přesně tak. Život fajfky není vůbec stejný jako život cigarety. Když jsi fajfka, jsi nesmrtelný. Fajfka nikdy nezemře. Používají je jenom distingovaní a kultivovaní džentlmeni, například profesoři. A život je krásný. Distingovaný muž potřebuje jenom jednu fajfku, proto nejsou fajfky namačkaný jako my v téhle tabatěrce. A netrpíš bolest, spíš je to jako jemný lechtání. Jen si to představ... celý život beze strachu. To je fakt Český ráj.“

„A jak to víte?“

„Veterán mi to řekl.“

„Chtěl bych se s tím Veteránem setkat. Zdá se, že ví všechno.“

„Ne, všechno ne... ale měl jsem rušný život," ozval se nový chraplavý hlas, který Karla vylekal. „A také jsem se s tebou chtěl setkat.“

Byl to Veterán.

Veterán chraplavě zhluboka zakašlal. Stávalo se to často.

„Ano, jsem ten Veterán, o kterém mluví. A povím ti o svém životě. Ale nejsem hrdina... měl jsem jenom štěstí.“ Zase se rozkašlal a zasténal. „Ale občas, když cítím takovou bolest a vidím všechno to nekonečné duševní utrpení kolem sebe, kladu si otázku, zda to opravdu bylo takové štěstí. Když mě cigarety vidí, vidí svou vlastní nevyhnutelnou budoucnost.“

Tabatěrka se najednou rozevřela a Karlův nový domov zalilo světlo. A Karel poprvé spatřil Veterána. Zalapal po dechu. Veterán byl neoholený, zanedbaný a celý zkřivený. Měl pásku přes jedno oko a opíral se o berli. Ale největší šok Karlovi způsobil pohled na Veteránovo tělo; většina z něj chyběla a to, co ještě zbývalo, bylo celé zakrvácené. A jeho filtr byl špinavě žlutý.

V té chvíli se ze světla vynořila obrovská lidská ruka a vzala si onu cigaretu, se kterou Karel mluvil, než se setkal Veteránem.

„NEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEEE .………….……“ zakřičela.

„Mamí!!!“ volala zoufale na svou unesenou matku cigaretka sotva odrostlá plenkám. Byl to srdceryvný pohled, avšak byl to pohled, jemuž byl Veterán svědkem příliš často, takže byl proti takové emocionální bolesti imunní.

„To byla paní Ing. arch. Lenka L&Mková. Jejím jediným snem bylo stavět domy šetrné k životnímu prostředí a dostupné pro každého,“ prohlásil flegmaticky. Tabatěrka se zavřela a opět nastala tma.

Karel, ačkoli mu srdce bušilo jak o závod a čelo měl zbrocené potem, byl rozhodnutý, že se nebude tvářit vylekaně.

„Proč chodíte o berli?“ snažil se zdánlivě bezstarostně vyzvídat na Veteránovi.

„Protože jsem Veterán,“ odpověděl konečně a poněkud záhadně a zíral do tmy za Karlem. Rozhostilo se ticho, pro Karla to bylo trochu zmatené mlčení.

Byl to Veterán, který ticho prolomil jako první.

„Máš nějakou ctižádost, Karle?“

„Ano! Chci kopat za Spartu Praha a mít spoustou žen.“

Veterán obrátil oči v sloup. „Byl jsem kdysi mladý, jako jsi teď ty. Ale měl jsem jenom jeden cíl. Chtěl jsem být... hasičem.“ Opět se odmlčel, aby měl Karel čas pochopit tu ironii…, a pak pokračoval, když si podle jeho prázdného výrazu uvědomil, že ironii Karel nechápe. „Vždy jsem chtěl bojovat ohněm. Nevěděl jsem proč, zdálo se mi, že k němu mám vrozený odpor. Dobře si pamatuji své dospívání v továrně Phillipa Morrise v Kutné Hoře.“ Zavřel oči. „Ta krásná vůně tabáku; to nadšení, když jsem dokončil studia a poprvé se setkal se svými devatenácti kamarády v naší krabičce. Takovou energii jsme měli… ale byli jsme také naivní. Mysleli jsme si, že dokážeme změnit svět. A pak, když jsme z kiosku v Kauflandu odešli s naším novým majitelem...“

Rozkašlal se a kašlal. A kašlal ještě dlouho. Dobře věděl, jak okolní cigarety udržet v napětí. A pak pokračoval.

„V naší krabičce se povídalo, že naší majitelkou je krásná hasička. To muselo být znamení, a tak jsem se do ní zamiloval, aniž bych ji kdy jen zahlédl. Představoval jsem si, jak společně bojujeme ohněm a potom bruslíme na inlinech ruku v ruce po Ladronce předtím, než konečně večer skončíme na gauči s propletenýma nohama a díváme se na Sněženky a machři po 25 letech. Ale potom jsem zaslechl, že má rande s nějakým chlapem. To jsem nemohl dopustit! Musela být moje… a tak když se ten večer otevřela krabička a já viděl, jak se k nám blíží její ruka, zařídil jsem to tak, že jsem to byl já, kterého si vybrala. Chtěl jsem se s tou krásnou hasičkou konečně potkat.

„Ano, konečně jsem se s ní potkal a byla vskutku krásná. Ale když se její tvář přibližovala, došlo mi, že nevím, co mám vlastně udělat, aby byla moje. Tak daleko jsem to nedomyslel. A pak najednou se začala vzdalovat a já si uvědomil, že mě podala svému společníkovi.

„A tak jsem se konečně potkal se svým celoživotním nepřítelem. Ten oheň…!" Zase se odmlčel – opravdu to byl výjimečný vypravěč. „Kájo, nedokážu najít slova, abych byl schopen vylíčit tu bolest, kterou jsem cítil. Řeknu jenom, že…“

„Ale vrátil jste se...“

„Jak jsem řekl, měl jsem štěstí. Přes všechnu tu příšernou bolest jsem byl s to vyslechnout si jejich rozhovor a naštěstí se ukázalo, že ten chlap, z jehož úst jsem visel, je trouba. Domníval se, že ženy omdlí vzrušením, když jim chlapi říkají ‚kočičko‘. Samozřejmě řekla, že ji to uráží, a tak se jí inteligentně zeptal, jestli nemá premenstruační syndrom. Není s podivem, že se v tu chvíli zvedla a chrstla mu obsah své skleničky do obličeje, čímž uhasila oheň, který mě zabíjel. Hned nato se vyřítila ven a už se nikdy nevrátila. Pro mě to byla obzvláště sladkobolná situace; můj krásný andílek mi zachránil život, a zároveň mě ve stejném okamžiku opustil, a s sebou si vzal mé srdce i důvod, abych žil.

„Ten promočený mizera se pak rozhodl, že jsem netrpěl dostatečně, a tak mě dal do své tabatěrky, kde se teď nacházíme. A tím končí příběh mého smutného života.“

„A co ta krev?“

„Krev??“

„Ano, jste celý od krve.“

Veterán se na sebe podíval.

„To není krev, to je Cuvée Baloun, pozdní sběr 2006. Moje hasička pila červené víno. Sledoval jsem tě, Kájo, od chvíle, kdy ses dostal k nám do tabatěrky. Jsi jiný, máš opravdovou energii a myslím si, že můžeš leccos změnit.“

Karel se začervenal.

Celý čas v tabatěrce si byl Karel vědom jakési záhadné postavy, která nemluvila a jenom kývala hlavou v rytmu hudby, kterou očividně poslouchala na iPhonu. Tato postava vypadala jinak než ostatní cigarety.

Karel se otočil k sousedce.

„Kdo je tam…?“

Už jeho otázku očekávala.

„Drž se od něj dál! Není jako my. Není čistokrevný. Je nebezpečný.“

„Co tím myslíte?“

„Podívej se na něj. Má zvláštní kuželovitý tvar a divně páchne. Byl vyroben z nemravných a nezákonných produktů. Je přece bez filtru. Přemýšlí jinak než my. Nemluv s ním, slyšíš? Nebo ti poplete hlavu.“

To Karla vystrašilo.

„OK, nebudu. Jak se jmenuje?“

„Marián Kašpar.“

„A mluvila jste s ním někdy?“

„Ne! Nemluvila jsem a nikdy nebudu.“

„A jak to všechno o něm víte?“

„Veterán mi to řekl.“

Během jejich rozhovoru se Karlovi zdálo, že si Marián nebyl vědom toho, že mluví o něm. Nicméně jakmile se jejich konverzace blížila ke konci, Marián se náhle rozkašlal a Karel měl pocit, že mezi chrchláním něco ucedil.

Něco jako „Ale hovno!“

Úřední zákaz kouření byl v tabatěrce stálým tématem rozhovoru. Některé cigarety věřily, že by to mohl být způsob záchrany. Po celé Evropě a západním světě vlády zaváděly přísné zákony, jež omezovaly kouření. V České Republice ale k něčemu takovému ještě nedošlo.

„S tím nepočítejte. Tady to není možné,“ prohlásil Veterán.

„Ale proč ne? Povedlo se to ve Spojených státech, ve Spojeném království...“

„Tam je vztah mezi člověkem a cigaretou jiný. Je čistě kosmetický, něco jako image. Když se musejí vzdát cigaret, trochu si stěžují, ale pak se jich bez problémů vzdají. Ale v České republice je to milostný poměr, byť jednostranný. Češi se cigaret bez boje nevzdají.“

„Ale Marlboro Man je Američan. A nikdo nemiluje cigarety jako on.“

„To je jenom reklama, je placený, aby předváděl, jak moc cigarety miluje. Česká láska je skutečná.“

„A proč nás v zahraničí vůbec zakazují? To jsme špatné?“

„Vůbec ne, právě naopak. Jsme dobré a slušné. A proto si lidi uvědomili, že bychom neměly trpět, že si zasloužíme stejná práva. Už se to stalo se zvířaty. Existuje celosvětové hnutí za práva zvířat – a my jsme další na řadě“

Karel pozorně poslouchal a nadšeně přikyvoval. Ale o čem byla řeč, o tom neměl vůbec ponětí.

Jedna cigareta si sundala brýle a promnula si unavené oči.

„Ano, možná jsme další na řadě, ale světlo na konci tunelu je ještě daleko. Právě jsem spočítala, že tabatěrka se otevře v průměru každých 273 minut. A nás je tady dvacet – to znamená, že máme průměrnou životnost asi 5460 minut. To není zrovna moc dlouho. A možná je to štěstí v neštěstí. Vždyť náš osud je už sepsán a to bezmocné čekání na něj je nesnesitelné.“

„Marto, co to je za blbost? Počítáš jako dítě!“ vložil se do hovoru další.

„Cože?? Kde jsem se spletla?“

„Pravděpodobně máš pravdu v tom, jak často se tabatěrka otevře, ale když se otevře, tak sem někdy dostaneme novou cigaretu. Je nás tady skoro pořád 20. To znamená, že cigareta odchází v průměru každých 546 minut, a proto máme životnost 10,920. To je lepší, ne? Náš majitel je jenom společenský kuřák...“

„Počítáš stejně špatně jako Marta Sparta,“ přispěl do diskuze třetí.

„Jak to myslíš?“

„Zapomínáš, že jeho výběr cigaret je libovolný. Jenom Veterán, který bude určitě vybrán jako poslední, a Marián, který… no, vlastně nevím, jak to s ním funguje… každopádně, jenom Veterán a Marián jsou výjimky. Takže možná tady budu 15,000 minut, anebo možná půl min… co to sakra... NE...NE...NEEEEEEEEEEEEEEEEEE...!“

A tak přibližně 273 minut od posledního otevření tabatěrky, a přibližně 273 minut před jejím dalším otevřením, Vít West7mg dokázal, že výběr a čas jsou skutečně náhoda.

Ten temný den skončil a začala další osamělá ponurá noc. Karel se snažil vstřebat všechny informace, které se dozvěděl o tom, co skutečně znamená žít život jako cigareta, když zčistajasna uslyšel hluboký melodický hlas."

„Lžou ti.“

Byl to Marián Kašpar.

„P-prosím?“ koktal chudák Karel.

„Věší ti bulíky na nos, vole. Všichni ti lžou. O mně, o všem. Nebo spíš lže jenom Veterán a ostatní prostě věří všemu, co říká.“

„Říkali, abych s Vámi nemluvil.“

„A proč bys se mnou neměl mluvit?“

Karel nervózně odvětil: „Protože vypadáte divně...“

„Možná bys neměl soudit věci jen podle zevnějšku.“

„...a máte negativní vliv. A taky jste zločinec.“

Marián se rozesmál.

„Aha, takže já jsem zločinec. A vysvětlili ti, co jsem za zločince? Moc by mě to zajímalo.“

„Errr...ne... ale...“

„Tak já ti vysvětlím, co jsem za zločince," přerušil ho Marián rozzlobeně. „Jsem politický zločinec… a to jenom proto, že Velký Bratr rozhodl, že jsem zlý!“

„Ty brďo! Vy jste se té šou zúčastnil?? V kterém jakém kole se rozhodlo, že musíte odejít?“

Marián se zašklebil a tuto směšnou otázku ignoroval.

„Narodil jsem se stejně jako ty v téhle boží zahrádce, ale než jsem se stihl poprvé nadechnout, dali mi nálepku zločince. Potom už jsem neměl možnost dokázat, že jsem řádný občan.“

Karel užasl.

„A proč Vám dali tu nálepku?“

Cynicky se usmál. „Protože se liším od obyčejných cigaret, jako jsi ty, vole. Mám moc změnit myšlení a činy lidí a způsobit, že lidi myslí samostatně. Podívej, člověk, který myslí samostatně, je nebezpečný, protože se přestává přizpůsobovat a poslepu následovat ostatní jako ovce. A proto ze mě mají strach. A proto, jsem nebezpečný a zločinec.“

„Ale nemáte filtr!“

„No a, vole?“

Karel zaváhal a pak řekl: „No, nevím... Tak, jak mi to vysvětlili, znělo to, jako že to je špatně.“

„A kdyby ti řekli, že cigarety škodí lidskému zdraví, taky bys tomu věřil?“

„Samozřejmě, že ne," odpověděl Karel rozhořčeně. My jsme tady, abychom lidem pomáhali. Pomáháme jim, aby vypadali dobře a že jdou s módou. Každopádně bych s Vámi opravdu neměl mluvit. Kdyby mě teď viděl Veterán...“

„Veterán není nic jiného než roztoužený starý hlupák, který zatrpkl, protože propásl svoji příležitost s krásnou ženou.“

„Ale...tu bolest, co popsal... jeho zevnějšek... fakt trpěl.“

Marián se rozřehtal.

„Vysvětlil ti někdy přesně, proč vypadá, jak vypadá? Vylíčil ti to v detailech?“

„...Ne, jenom mi řekl, že nenalézá slov na to, aby to dokázal popsat...“

„Já ta slova naleznu snadno, abys věděl! Pokusil se té ženě imponovat tím, že vyprovokoval rvačku s obrovským kubánským doutníkem. A výsledek toho teď vidíš. Nikdy si nezačínej s doutníky, vole. Prohraješ – a bude tě to bolet. Jsou to úplní šílenci!“

Karel byl stále na pochybách. Ale byla pravda, že se Veterán vyhnul přesnému vysvětlení.

Marián ještě neskončil.

„A předpokládám, že si myslíš, že vypadám netypicky, že jo, vole? Kvůli mému kuželovitému tvaru?“

„Trošku.“

„Tak já se tě na něco zeptám. Vážně bys radši vypadal úplně stejně jako všichni ostatní? Já jsem byl ručně vyrobený s láskou v České republice! Viděl jsem mraky tučňáků, co vypadali víc individuálně než ty. Není ti trapně, vole?“

Karel přelétl pohledem od hlavy až k patě sebe a pak na ostatní. Marián měl pravdu. Až na mateřské znaménko Camel a hodinky vypadal Karel úplně jako ostatní cigarety; měl stejný tvar, stejnou výšku, stejnou pokožku. Náhle si uvědomil, jak směšně všichni vypadají.

A Marián Kašpar mu teď zároveň připadal jako závan čerstvého vzduchu. A z tohoto nového dojmu se zrodil respekt. A protože byl Karel ještě mladý a snadno ovlivnitelný, respekt se rychle změnil v obdiv a osobní pocit podřízenosti. Náhle ho postihla krize identity.

„Pane Kašpare, já chci být jiný... Neměl bych si dát propíchnout uši?“

„Hmm...pro začátek, proč ne? Ale to nestačí. Musíš udělat krok do neznáma.“

„A mohl byste mi pomoct?“

„Určitě. Poslouchej mě, dělej, co říkám, a já tě vezmu do nového vesmíru. Ale nejdřív – jakou máš značku hodinek?“

„Err... Casio.“

„Hmm...to ujde. V novém vesmíru hodinky nebudeš potřebovat…. Čas nebude mít žádný význam. Já si je vezmu.“

A zatímco ostatní cigarety spaly nebo plakaly nebo hrály na harmoniku, Karel – bez hodinek, ale se spoustu vůle – byl Mariánem úplně omámený. A jak byl omámený, tak si ani nevšiml, že se tabatěrka opět otevřela a byla odebrána MuDr Marketa MarlboroMentholLightová.

Celou noc bylo slyšet, jak někdo kašle. A nebyl to Veterán.

Další den ráno, když se tabatěrka znovu otevřela a další ubohá cigareta začala krátkou cestu k záhubě, ostatní cigarety si v té krátké chvilce světla všimly, že Karel vypadal nějak jinak. Zdálo se jim, že ztratil svou dokonale souměrnou štíhlou postavu, jež byla trvalým výsledkem strojní výroby cigaret; nyní se mezi ušima trochu zúžil, zato se trochu rozšířil na opačném konci. A oči měl podlité krví a ve tváři stupidní úsměv. Všechny cigarety byly zmatené… Všechny kromě Veterána.

„Vypadá to, že ochutnal zakázané ovoce,“ povzdychl si rezignovaně.

Marián neřekl nic, jenom se zlomyslně usmíval... a kontroloval si čas na hodinkách Casio. Všichni čekali se zatajeným dechem na Karlovu odpověď. Když odpověď konečně přišla, ve formě otázky, potvrdilo se jejich podezření:

„Nemá někdo koblihu?“

Karlova metamorfóza byla spíš slyšitelná než viditelná. Nevhodné tykání a nadužívání obratu ‚Ty vole‘ zhoršilo v tabatěrce beztak již pochmurnou náladu a Karla ze společenství cigaret vyloučilo. Karlovi to samozřejmě nevadilo, pro něj bylo všechno ‚hustý‘. Filtr mu kvůli jeho nepravidelnému tvaru vůbec neseděl a vcelku byl Karel samá boule.

„Jestli se mě ještě jednou zeptá, kde si může koupit pizzu a chipsy, tak mu ten jeho filtr vyrvu,“ utrousila další cigareta nakvašeně směrem k Veteránovi. Naštěstí – nebo spíš bohužel – si už otázku ohledně pizzy a chipsů nemusela znovu přetrpět, protože se zanedlouho v tabatěrce opět rozjasnilo a cigareta – jak jí to jen pevný stisk dvou prstů kolem její hlavy dovolil – se zoufale rozkřičela „sbohem".

To byla pro Veterána poslední kapka, když viděl, jak se Karel chichotá jako dítě, když fyzicky a citově vyčerpaná Lucka Luckystrikeová konečně podlehla nevyhnutelnému a opustila tabatěrku. Nedokázaluž dále sledovat, jak Karel upadá, a věděl, že musí udělat to, co slíbil, že nikdy neudělá.

„Kájo, dost už! Tohle nebudu tolerovat. Co to vyvádíš za blbosti? Musíš hned přestat, nebo se se všemi rozhádáš!“

„Klid, vole!“

„Neuklidím se! Alespoň, dokud se k nám nevrátí původní Karel. To už jsi zapomněl, čeho jsi chtěl dosáhnout? Chtěl jsi kopat za Spartu.“

„A mít spoustu žen,“ připomněl mu Karel.

„Ano… to také,“ odpověděl Veterán a zašklebil se. „A cožpak si myslíš, že k tomu někdy dojde, když budeš pokračovat v tomhle životním stylu? Bude to mít pro tebe jenom jeden výsledek. A nebude to před rozjásanými fanoušky na letenském stadionu.“

„Taky to mohlo dopadnout, jak to dopadlo, když jsi bojoval s tím doutníkem, ale stejně jsi pokoušel svoje štěstí.“

Všichni v tabatěrce zalapali po dechu.

„To myslíš Kubu? Kubu Kubánského?? To byl můj nevlastní bratr. Nikdy jsem s ním nebojoval – miloval jsem ho. Zavraždil ho Marek Vašut v tom filmu Román pro ženy. Původním plánem bylo, že Vašut bude kouřit jointy. Ale pak někdo (Veterán probodl Mariána nasupenýma očima) poslal režisérovi anonymní dopis, v němž mu doporučil, aby hlavní postava kouřila raději doutníky. Bude tak prý mužnější.“

Veterán zakašlal a utřel si slzu a Karel na chvilku znejistěl. Měl naivní (a nikotinovou) závislost na obou svých mentorech. Ale pak zase pocítil Mariánovo osobní kouzlo a ihned opět znecitlivěl.

„Ty si myslíš, jak nejsi moudrý a vševědoucí, ale ve skutečnosti jsi fakt včerejší. Každý den všechny deprimuješ těmi svými morbidními věštbami naší budoucnosti. Já, na druhé straně, žiju současností a užívám si života. A vůbec – proč se tak staráš, jak se chovám?“

Veterán se zhluboka nadechl.

„Protože… protože jsem… tvůj otec!“

Všichni v tabatěrce znovu zalapali po dechu. Dokonce i Marián. Dokonce i Lucka Luckystrikeová zvenku.

„To není možné,“ zašeptal Karel.

„Jsem si tím úplně jistý. Máš oči jako tvoje maminka. Nejsi snad Karel Camel z Kutné Hory?“

„Ano, to jsem.“

„Karel Camel 4mg, správně?“

„Ne, jsem Karel Camel 6mg z Kutné Hory.“

„Opravdu??“

„Opravdu!“

„Ukaž mi svoje mateřské znaménko!“

Karel se rychle otočil a Veterán se na znaménko podíval. To k jeho zděšení potvrdilo Karlův obsah dehtu.

„Ah… máš pravdu… tak… Je to moje chyba… nejsem tvůj otec. Sorry.“

Po trapném tichu postihl Veterána další z jeho slavných záchvatů kašle a zároveň stavěl všem na odiv svou berli, aby nezapomněli, že on je Veterán a že má ještě pořád co říct. Ale věděl, že v tuto chvíli to už nemá význam. Věděl, že ztratil Karla navždy.

A pak se to stalo.

Marián zrovna dělal Karlovi dredy a při tom se zmínil, že majitel tabatěrky nějakým zázrakem má právě teď druhé rande se tou krásnou hasičkou, která předtím změnila Veteránův život.

Jakmile to Veterán zaslechl, v šoku upustil svou berli.

„Můj anděl se vrátil… mám druhou šanci!“ zvolal. Nepočítal však s tím, že bude mít konkurenci.

„Je fakt tak krásná? Pak bude moje!“ prohlásil Karel.

Mezitím v restauraci majitel tabatěrky zrovna podotkl, jaký je to nevkus vzít si na rande tenisky Converse, a pak řekl něco nevhodného o ženách a hašení požárů. Hned potom odešel na záchod a vůbec si neuvědomoval, jak blízko byl k další dávce Cuvée Baloun chrstnuté do obličeje. Krásná hasička se však opět rozhodla vyřítit se z restaurace; vtom spatřila tabatěrku a rozhodla se, že si s sebou ještě vezme jednu cigaretu. Otevřela ji.

Tabatěrka se rozevřela, ale tentokrát byla uvnitř zcela jiné atmosféra než dříve. Tentokrát spolu dvě cigarety zápasily o to, kdo bude vybrán.

„Neblázni, Kájo. Nech mě jít. Jsi moc mladý, nejsi ještě připravený. Všichni tady víme, že je v tobě něco zvláštního, že dokážeš udělat něco, co změní tu mizernou situaci cigaret. Ale ještě ne. Tohle je můj osud.“

Když se k nim blížily dlouhé štíhle prsty, Karel natáhl filtr, odstrčil Veterána stranou a vrhl se prstům.

„Promiň, tati,“ mrkl na něj, „ale tentokrát ne.“

„KÁJOOOOOOOOOOOO…“ zakřičel Veterán, ale bylo to marné.

„Náš osud není nikde napsán,“ volal Karel držen mezi dvěma prsty, když spolu s krásnou hasičkou opouštěl restauraci.

Náš osud není nikde napsán.

A to byla Karlova slova na rozloučenou. Karla vítěze. Karla vyvoleného. Káji, který si nevšiml další prázdné krabičky cigaret na stole, na níž bylo napsáno:

KOUŘENÍ MŮŽE ZPŮSOBIT POMALOU A BOLESTIVOU SMRT.

Konec