Brána zahrady

Erik Dominik Novák

SEDMÁ

Sedmá je brána,

má půlka vstává –

Ta druhá, lebedí si

do oběda

Do nitra káva,

a první zpráva,

že svět tam, uvnitř mne

je neposeda

Tak s dalším jitrem,

zas v stavu příkrém,

ospalky smyji, a vpluji

do reality

A pro doušek vína

i sopka vzlíná

A pro též, osmělíš se

možná i Ty

Já nechci v jícnu

svíčku bez svícnu

A tedy, rád jsem, jsi-li

opojena

Jícnu si skrápěj,

však nepřeháněj

Buď smělá, leč dál buď

moje žena –

PŘED OPONOU

Před oponou z bílých střípků

v modré já držím hlídku

Do zelené jen láskou padám,

když srdéčko srdéčkem strádá

I dušička dušičkou chřadne,

když odcházíš, a hlas Tvůj slábne

Sté, kol mých stop tvoř stopu druhou

I do vzdálených dob buď mojí vzpruhou –

ZA STĚNOU

Za stěnou složenou z růží

s Tebou já cítím se nejlíp v kůži

Svět sluncem zalitej copy Ti splétá

V těch copech kvítek měj, nechť padne věta

že má se smysl houpat na vlnách citů, a v příšeří

Že hřích je se nevykoupat, a nekráčet

v plavkách nábřežím –

Za dotek Tvůj najmu loďku

Jen chvíli stůj, a zhasnu sopku

Sopku v nás nechám plát, plamen se vzpíná

Nažhav jej akorát, ať zmizí stěna

stěna, jež bývala z vonných růží –

Ať druhý cítí se nejlíp v kůži

Kůži Tvou neprodám, jen mne pluj v loži

Vždyť když Tě neshledám, tepny se zúží

VZPOMÍNEJ

Máš svůj strop, a k loži byt, a vchod,

a v loži mém proplouváš do temnot

A temnou noc chceš trávit pouze

se mnou

Máš už klíč, a přístup k roletě,

sic prázdnou spíž, když nevíš o světě

A nejen pro náš svět chci být

Tvou ženou

I roleta se s ránem otočí,

i paprsky skrz má skla odbočí

I pošťák Tvůj již vstal, a dlouze

zvoní

To na Tvých řádků nese odpověď,

Tys vědět dal, dali Ti na paměť,

že pro náš vztah vskutku námitek

není

Jen z vůle mé, znej dále ten můj klíč,

a pomaloučku chystej plen, a míč,

když příliv svěží do mé sluje

se noří

Já Tobě, Ty mne, buďme oporou,

a pro to malé, znej notu veselou

A vzpomínej, kdo naše krůčky

střeží –

S BÍLOU PĚNOU

Víš, co smíš, znáš význam pointy,

a lehce spočteš dráhu komety

A do poslední mety táhneš

ve dvou

Já byla stín, i vítr v krajině,

dnes Tobě chystám kuře na víně

Když zvedne se plášť, Ty neuvadáš

svou cenou

Sté, dávej dál mi duši na dlani,

já více neoplácím čekáním

Je pohřbena zášť, i koupel již máš

s bílou pěnou –

SOUSED TVŮJ

V rudé záři blyští se krajina,

to Slunce k Zemi dál se rozpíná

I vraky v moři v jistém směru

hoří

Pak znenadání mírně zaprší,

a možná ani Pánbůh netuší,

že míru vláhy jiný z hůry

střeží

Ty také myslí míříš vysoko,

chceš bystrý být, a dojít daleko

A v plánu máš svou bránu v barvě

ryzí

Tak pomni zas, a stále vzpomínej,

co dokončit máš, jak začít den, byť ledovej

A proč soused Tvůj vůbec není

cizí –

KOLIK SLOV

Nepovíš nic, když vlastně nemáš, co říct

V příbytku ze samých slov již ani nestojí krov

A půl větičky k mání se nad hladinou sklání

Mlčels, a kráčel dál, mlčels, když jiný Ti lhal

Tvé krůčky k posouzení dnes jiný nedocení

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Brána zahrady.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.