Heinrich Khunrath
Oheň mágů

Copyright © Volvox Globator, 2019
Translation © Pavel Krummer, 2019
ISBN 978-80-7511-502-7
ISBN 978-80-7511-503-4 (epub)
ISBN 978-80-7511-504-1 (pdf)

Z německých originálů přeložil Pavel Krummer
Redakce Terezie Houšková
Odpovědný redaktor Michal Hrubý
Sazbu a epub připravil Karel Horák
Vydalo nakladatelství a vydavatelství
Volvox Globator
Bořivojova 99, 130 00 Praha 3
www.volvox.cz
jako 52. svazek edice Alef,
celkově jako svou 1160. publikaci
Vydání první
Praha 2019

Adresa knihkupectví Volvox Globator
Štítného 16, 130 00 Praha 3-Žižkov

Úvod

Rozsáhlé literární dílo doktora Heinricha Khunratha (1560–1605) z Lipska vyniká velmi hutným zpracováním tématu alchymického filosofického díla a teosofického učení doby poparacelsovské, kterou již prosvěcovaly pablesky nadcházejícího věku hermetické obrody, často spojované s hnutím bratrstva Růžového kříže z počátku 17. století. Musím se přiznat, že bych byl bezradný, pokud bych stanul před úkolem opatřit Khunrathovo alchymicko-teosofické dílo komentářem odpovídajícím významu celé jeho látky. Péčí nakladatelství Trigon však naštěstí v roce 2017 vyšlo skvěle zpracované a okomentované stěžejní Khunrathovo dílo Divadlo věčné moudrosti^1, o něž se zasloužili Ivo Purš, Martin Žemla, Vladimír Karpenko a Jakub Hlaváček. Tato publikace přináší vyčerpávající soubor informací jak o životě a práci lipského alchymisty a učence, tak o reáliích badatelského a duchovně-vědného prostředí tehdejšího rudolfinského světa. Pro připomenutí uvedu alespoň názvy obsáhlých článků, jimiž zmínění pánové překlad Divadla obohatili: Heinrich Khunrath v zrcadle svého Divadla, Teosof mezi renesancí a reformací a Alchymické a chemické aspekty Khunrathova díla Von hylealischen, das ist pri-materialische catolischen, oder algemeinem natürlichen Chaos^2. Jako ucelený soubor informací tak lze tyto studie doporučit i jako úvod do zbývajících Khunrathových traktátů, jejichž pracovní překlad zmínění autoři koneckonců využili při psaní svých příspěvků.

Nicméně ani zde nebude čtenář ochuzen o poněkud rozvedenější předmluvu, nebo lépe řečeno předmluvy. Překlady zde předložené vycházejí z novějšího pečlivého zpracování Khunrathových traktátů, o které se v 80. letech 18. století postaral německý editor a vydavatel Johann Christoph Lenz (1748–1795). O Lenzovi není mnoho známo. Ví se, že byl sběratelem a editorem hermetické, alchymické a teosofické literatury, a že své práce vydával podepsané anagramem T.Y.R. nebo J.Y.R. (Jetunn Ytlikhmet Ronb), který dešifroval Carlos Gilly.3 Podle údaje Württembergische Landesbibliothek byl Lenz autorem německých překladů Swedenborga, a sice z podnětu pietisty a hermetika Friedricha Christopha Oetingera. Téměř jisti si ale můžeme být tím, že Lenz patřil minimálně k okruhu (nebyl-li přímo členem) řádu Zlatých a růžových křižáků, což dokazuje svým oslovením těch „ze zlatého pokolení“, což bylo tehdy v kruzích řádu obvyklé označení. Kromě děl Khunrathových publikoval v roce 1783 nové vydání rosenkruciánského spisu Missiv an die hocherleuchtete Brüderschaft des Ordens des Goldenen und Rosenkreutzes a ještě v roce 1790 německý překlad do té doby nedostupného a tajeného spisu Martina Maximiliana Pruggmayra Scrutinium philosophicum de vero Elixire Vitæ z roku 1687, v jehož předmluvě Lenz říká, že by ještě rád pořídil nové překlady traktátů Bernharda z Trevisu, jejichž tehdy známé německé verze podle něho nemá cenu číst, nebo v předmluvě k Ohni mágů, že budou následovat i edice textů Paracelsových. To už ale podle všeho nestihl. Kdo ví, jaké další reedice a překlady skvostů alchymické literatury by svým současníkům i nám ještě nachystal, kdyby z tohoto světa neodešel relativně mlád. Na mnoha místech Lenz také připojuje vlastní, většinou bibliografické poznámky, které texty vhodně doplňují o zajímavé informace. Před samotnými traktáty, které řadím tak, jak vycházely v čase, budou tedy uvedeny tři předmluvy J. Ch. Lenze, tak jak je napsal a v pořadí, v jakém spisy, jimž byly určeny, on sám publikoval.

Na závěr tohoto krátkého úvodu bych rád poděkoval za pomoc při redakci textů Martinu Žemlovi.

PK

Předmluvy
německého vydavatele

Předmluva k Filosofickému athanoru

Heinrich Khunrath, jenž sám sebe ve svých spisech nazývá doktorem obojího lékařského učení a milovníkem božské moudrosti a jiní jej, jak z jednoho chymického rukopisu zjistil G. Arnold (viz. jeho K. und K. Historie^4), řadí mezi lipské profesory, žil kolem roku 1575, tedy na přelomu 16. a počátku 17. století. Fictuld ve svém Prubířském kameni^5 píše, že byl velice učeným a Boha milujícím mužem, jenž oplýval vzácným darem a vhledem v oblasti teologie, teosofie a hermetické filosofie, takže ho již ve 23 letech silně oslovila alchymie, a jak sám říká v předmluvě Vyznání a jinde, dosáhl v ní také cíle, totiž odhalení velkého tajemství univerzálního díla. „O alchymii,“ pokračuje Fictuld, „psal natolik jasně, že už to ani více nebylo možné, aniž by vyzradil tajemství, i když jej doktor Söldner ve svém Očistci hanebně vláčel a prozradil tak vlastní omezenost. Proto jej mějte rádi i vy, milovníci dvojí moudrosti a dvou světel.“ Další říkají: „Soudilo se o něm, že byl velmi cennou ozdobou Lipska a člověkem věru vzácného a vysokého porozumění. Aby probádal nejhlubší tajemství, pročetl – zapálen touhou božského ohně – knihy nejstarších i starých filosofů a prokazoval na svých cestách nad každým převahu ve svých znalostech.“ Viz Brekling v Christo mystico^6 na str. 12 či Kuhlmann, U. B. B.[?], 11. kap., str. 72. Johann Valentin Andreæ ho zmiňuje mezi muži, kteří vládli znamenitou moudrostí, třebaže ne vždy byli pochopeni, viz Mythologia christ. Manippus. III., č. 23, str. 137. Také o něm říká, že kvůli jeho neobvyklé moudrosti jím neznalí opovrhovali, viz Manippus č. 85, str. 208. Johann Arndt zmiňuje jeho Vyznání hned na začátku Listu o tajemství vtělení a chválí jej na str. 5, „že znamenitě vysvětlil tajemství“, a téměř uprostřed na str. 19 píše: „Z knihy doktora Khunratha nazvané Divadlo věčné moudrosti jsem se naučil poznávat Boha a pravou moudrost Písma velkého i malého světa.“ Saský školský direktor M. Andreas Riccius pak k dokreslení Khunratovy osoby a jeho spisů složil následující verš:

Culpes ne libros huius, tibi dico, sophista,

Numinis instinctu facti nam r(t)ite peregit.

Ve Vyznání Khunrath vzpomíná, že v roce 1598 pobýval v Hamburku, a vydavatel latinského Amphitheatrum sapientiæ æternæ Erasmus Wolfarth v předmluvě zmiňuje, že [Khunrath] zemřel předčasně ve 42 letech a zanechal toto dílo nedokončené. Obracím se nyní k jeho sebraným spisům, z nichž zde uvedu popořadě jednotlivé tituly, jež jsou málo komu známé.

1. Symbolum physico-chymicum. De chao physico-chymicorum catholico, naturali, triuno, mirabili atque mirifico secretissimo: lapidis philosophorum vniuersalis et magni subiecto genuino ac proprio materiaue debita et vnica. Ignorantia et inuidia calumniæ parentes. Phy Diabolo! Cum privilegio Sa. Cæsar. Majest. ad Decenn. 1598. in 12. mai. et Hanoviæ 1599. in 8.
První vydání lze nalézt in Bibliotheca libr. rar. Baueri, et Bibliothecæ Thomas. Vol. II. p. 399. Druhé u Fresnoye p. 198.

2. Confessio de chao physico-chemicorum catholico; in quo catholice habitat Azoth siue materia prima mundi, h. e. Mercurius sapientum: vbi magnesiæ (subiecti videlicet lapidis philosophorum catholici conditiones fideliter recensentur. Magdeb. 1596. in 12. et 1598. in 12. maj. Argentorati 1599. in 12. et Magdeburgi 1599. in 8. Argentorati apud Ioh. Albert. Dolhopff 1699. in 12.
Toto poslední vydání se dočkalo dotisku.

3. Signatura magnesiæ magnesia quasi Magnum-Aes-IAH dicta. Xaos sapientum artis minera secretum primum lapidis philosophorum vniuersalis atque mirifici subiectum.
Tento traktát napsal v roce 1603 a má rozsah 4 archů.

4. De signatura rerum naturalium theses, Basileæ, 1588.

5. Bekenntniß vom hylealischen, das ist primaterialischen katholischen Chaos der Alchymie. Magdeburg, 1597. in 8vo. ibid. 1615. in 8.
Nacházejí se v Biblioth. Thomas. Vol. II. p. 407. a jsou to první německá vydání.

6. Von hylealischen, das ist, primaterialischen, katholischen oder allgemeinen natürlichen Chaos der naturgemäßen Alchymie und Alchymisten; wiederholete, verneuerte und vermehrte naturgemäß alchymisch und rechtlehrende Confessio, oder Bekenntniß. Mit angehängter treuherzigen Warnungsvermahnung wegen der bübischen Handgriffe der betrügerischen Argchymisten: Cum privilegio S. Sæ. Cæs. Maj. speciali. Gedruckt zu Magdeburg durch Joachim Schmidt, im Verlag Jihann Franken, Anno 1616. in 8. in Alph. 7 Bogen, und Frankfurt, in Georg Heinrich Oehrlings Verlag, 1708. 18 Bogen in länglichen Octav.
Jsou to rozšířená a nejúplnější vydání.

7. Magnesia catholica philosophorum; das ist, höchste Nothwendigkeit in alchymia, auch mögliche Ueberkommung, augenscheinliche Weisung und gnugsame Erweisung katholischer verborgeber magnesiæ; des geheimen wunderthätigen Universalsteins naturgemäß chymischer philosophorum rechten und allein wahren primaterialischen subiecti. Wohlgegründet gestellet, und hervorgegeben, Anno 1599. Cum privilegio Sæ. Cæs. Maj. ad Decennium. Gedruckt zu Magdeburg, bey Johann Böttcher, und bey Joh. Franken zu bekommen, 12 Bogen in 8.

8. De igne Magorum Philosophorumque secreto externo et visibili; das ist: Philosophische Erklärung von, und über dem geheimen, äußerlichen, sichtbaren, Glut- und Flammenfeuer der uralten Magorum oder Weisen, und andrer wahren Philosophen. Nebst andern zwey Traktätlein: Iudicium über die vier Figuren des grossen Amphitheatri D. H. Khunr. 2) von der Tinktur Antimonii und oleo stibii von Theophrasto beschrieben. Straßburg, in Verlegung Lazari Zetzners, Anno 1608. in 8.
Právě tento spis je obsažen v následující velice vzácné knize:
Trinum chymicum, oder drey chymische Tractätlein. Straßburg 1699 a Trinum chymicum secundum, oder drey andre chymische Tractätlein: 1) Heinrich Khunrath, de igne magorum philosophorumque secreto externo et visibili. 2) Iudicium über die 4 Figuren des Amphitheatri. 3) Von der Tinctur Antimonii. ibid. 1700. in 8.

9. Wahrhaftiger Bericht vom philosophischen Athanore, auch Brauch und Nutz desselbigen. Editio tertia, et auctior. Cum privilegio. In Verlegung des Auctoris. Anno 1615. 4 Bogen in 8.
První vydání jsem neměl možnost vidět, neboť stejně jako ostatní Khunrathovy spisy je i tento Athanor sepsaný v Magdeburgu velkou vzácností. Rovněž po spise Oheň mágů se v minulosti pátralo téměř s lampou v ruce, byť v jeho případě byla pravděpodobnost nálezu přece jen větší než u Athanoru, jehož zobrazení můžeme vidět i v Dienheimově Tæda trifida chymica. Jakmile se objevil na některé z aukcí, byl kupován za 6 až 8 tolarů. Ti ze zlatého pokolení a jejich žáci budou proto nemálo potěšeni, že se jim do rukou dostává nový, přepracovaný, ale v zásadě nezměněný tisk. Míra oblíbenosti a oceňování Khunrathových spisů všemi milovníky [umění] je totiž přímo úměrná nepříjemnostem a protivenstvím při četbě jejich německých vydání, neboť tu jsou latinská, tu zas německá slova, tu se latinské výrazy překládají zároveň do němčiny a téměř všechny stránky přetékají postranními glosami. Čtenář se tak musí obrnit velkou trpělivostí a číst některé stránky několikrát za sebou, než vůbec porozumí jejich smyslu a soudržnosti. Kromě toho byla všechna německá slova tištěna velkými latinskými literami, z čehož mají všichni, kdo nečtou v latině, unavené oči. Proto jsem přebytečná latinská slova po důkladném zvážení vypustil, ta důležitá, aniž bych změnil význam a rozlišení, přeložil, ustálil jsem slovní obraty, množství vsuvek přeměnil v poznámky a vytvořil paragrafy. Jsem si vědom, že čtenář ve spisech tohoto typu, ba dokonce i ve slovech a písmenech hledá tajemství, ale mohu jej ubezpečit, že styl psaní autora je spíše rozverný, rozvláčný a otevřený, než aby se snažil do jednotlivých slov a písmen vložit nějaká tajemství. Když už, tak má ve zvyku jednu věc opakovat dvacetkrát. Máte tedy mé slovo, že vás nepřipravím o jediné tajemství, neboť jsem k práci přistupoval velmi svědomitě. Co však skrývá za oponou svého Athanoru, to se musíte dovtípit sami, protože v samotném traktátu nic z toho neodhaluje.

10. Gar nothwendige drey Fragen von der Curation des Griessteins und Podagra, Leipzig, 1607. in 8.
Na tento spisek jsem natrefil v Biblioth. Thomas. Vol. II. p. 405 et 408. Na str. 251 čteme titul: Tractat von gründlicher Curation Tartari, Grieses, Sandes, Steins, Zipperlein in Händen und Füßen, Hof 1611 in 4. Fictuld tyto Tři otázky uvádí slovy: „Jedná se jen o několik listů, ale jeho srdce naplněné láskou Ježíšovou jej nenechává odpočinout, slouží bližnímu při každé příležitosti a povzbuzuje ho v jeho spáse.“

11. Extractus chymicorum quæstionum. Argentorati, 1616. in 8.
In citata Biblioth. Thomas. Vol. II. p. 407.

12. Amphitheatrum sapientiæ æternæ solius veræ, christiano-kabalisticum, diuino-magicum, nec non physico-chymicum, tertrinum, catholicon.
Toto dílo, které někteří nazývají teosofickou biblí, vydal autor v němčině v roce 1602, jak sám dosvědčuje na str. 423 Vyznání s tím, že jej sepsal s vynaložením velkých nákladů, cestování, času a námahy. Fictuld lituje toho, že neměl možnost toto německé vydání spatřit, což tvrdí i mnozí další. Podle vlastního vyjádření autora ale bezpečně existovalo. Zdá se, Fictuld neviděl ani latinský exemplář, jinak by uvedl úplnější titul a jako údajný diktátorský vrchní učitel by milovníky [umění] seznámil s tím nejlepším vydáním. Sděluje pouze tolik, že autor ve svém díle píše znamenitě o prvotní matérii, o praxi, o tajném ohni a podvodných sofistech, a protože je prý tolik bohulibý a poučný, neměl by být špatně chápán ze scholastického hlediska a prohlašován za entuziastu, o čemž se lze více dočíst v Nestranných dějinách církve a kacířství G. Arnolda. Ještě zde připojím různá další vydání.
Magdeburgi, 1608. in Fol. Na ně jsem narazil v jednom holandském aukčním katalogu a údajně se jedná o první latinské. Odkazuje na ně i Fresnoy na str. 198.
Lipsiæ, apud Herming Gross. 1608. in Fol.
Nenalezl jsem ho jinde než v Borellii Biblioth. chem. p. m. 124, kde je uvedeno také jedno lübecké bez udání roku vydání.
Hanoviæ, cum figuris, 1609. in Fol.
Tuto edici jsem nalezl v Bibliotheca Thomasiana a v Dictiommaire typographique, historique et critique, Tom. I. p. 386 s komentářem: Curieux et rare. Il faut à la fin la Censure de la Faculté de Theologie de Paris, 25 à 30 livres.
Hamburgi, 1611. in Fol. se nachází v Borellii Bibliotheca chemica a u Fresnoye p. 198.
Hanoviæ, excudebat Guilielmus Antonius, 1619. in Fol.
V tomto vydání, o něž se postaral Erasmus Wolfarth, je 9 velkých obrazců a podobizna autora, na rozdíl od prvního, které obsahuje pouze 4. Je to tedy nejlepší a nejúplnější vydání, za něž se na aukcích platí dvěma až třemi luisdory.
Francofurti, 1653. in Fol. mutato tantum titulo. Toto nejnovější vydání je uvedeno v Borellii Biblioth. chem., ve Fresnoyovi a v Bibliotheca Thomasiana. Zda se jedná o úplný výtisk opatřený všemi mědiryty, nebo zda jde o dotisk prvních vydání, mohou potvrdit majitelé.

13. Eiusd. Opera, Hamburg. 1605. in 4 germanice. Et Volumen secundum, ibidem, 1619. in 4.
Toto dílo uvádí Borellus v Biblioth. chem. na str. 124 a Fresnoy, který Borella věrně opsal, na str. 199 bez udání v něm obsažených traktátů. Podle všeho ho autor nechal vytisknout během svého pobytu v Hamburku.

14. Vrim et Thummim christiano cabalistica, ex macrocosmo et S. S. scriptura biblica desumpta. Magdeburgi apud L. Evim Breun.
Uvádí ho Borellus ve své Knihovně bez roku vydání.

15. Inquisitio Hydrargyricæ prauitatis in opere physico chymicorum catholico ac magno, nec non tincturis ex sole et luna specialibus anasceustica.
Zmiňuje se o něm sám autor.

16. De veritate, antiquitate et præstantia lapidis philosophorum ac alchymiæ.
Autor ho měl v úmyslu napsat.

17. Consilium de physico magica Vulcani fabrefactione armorum Achillis.
Uvádí sám autor.

18. Harmonia analogica magnesiæ catholicæ philosophorum cum Iesu Christo.

19. Apocalypsis magnesiæ philosophorum catholicæ, Offenbarung der katholischen magnesiæ.
Oba tyto spisy vzpomíná na str. 57 výše uvedeného díla Magnesia catholica, Magdeb. 1599, nazývaje je dvěma velkými a zázračnými knihami, a na str. 58 se k nim vrací se slovy: „Mám je rozepsané, Bože dej, ať je dokončím.“ Zda někdy vyšly, budou nejlépe vědět jejich případní majitelé.

20. Lux lucens in tenebris.
Khunrathovi je přisouzen v předmluvě velice vzácné knihy Tractatus aliquot chemici, Geismariæ. 1647, a protože byl napsán v němčině, chtěl ho vydavatel zmíněné knihy nechat přeložit do latiny a předat do tisku. Zda se tak stalo, nevím.7 V roce 1677 vyšly v Budyšíně čtyři chymické traktátky (in 8.): 1. Lux lucens in tenebris, 2. de vitriolo et eius oleo secretissimo, 3. de animali rationali, 4. aurum vitæ, oder Gold des Lebens; avšak toto lux lucens nelze v žádném případě zaměňovat s tím Khunrathovým.

21. Manuale in MSt. et Tractatus physico-medicus, in MSt.
Viz E. P. I. H. oder Erici Pfeffers Itzen Hoensis Appendix ad Georgii Ernesti Aurelii Regeri Bericht auf einige Fragen, p. 137.

22. V knize Collecti processus de lapide philosophorum præparando, nebst einem curiösen Weinbüchlein, Jena 1704. in 8. je proces uvedený na straně 169 připsán Heinrichu Khunrathovi chybně.
A tím bych rád svou předmluvu ukončil a jen ještě připomněl, že známý Conrad Khunrath byl údajně Heinrichovým bratrem. V roce 1597 vydal kromě jiného spis Medulla destillatoria, gründliches Destillir- und Arzneybuch a pět pěkných lékařských traktátů de Elleboro, de rore solis, de saccaro, o hadu, de sale absinthii s připojenými 5 dalšími skvělými lékařskými zprávami, čímž ukázal, že byl lékařem, nikoliv však hermetických filosofem a tím méně adeptem. Pakliže ti ze zlatého pokolení znají více Khunrathových spisů, než které zde uvádím já, nechť mě o nich ráčí informovat. Tímto se vydavatel poroučí.

I. Y. R.

1783

Předmluva k Ohni mágů

Pojal jsem náhle úmysl vydat podobně jako Filosofickou pec i velice důležitý a zcela nepostradatelný traktát Oheň mágů. Nejen ti ze zlatého pokolení, ale i jejich žáci a všichni ostatní utajení milovníci hermetismu zaplesají nad tím, že se jim do rukou opět dostávají téměř již ztracené a velice vzácné spisy jednoho z největších hermetických filosofů, které mají možnost číst v pořadí, v jakém dříve vycházely. Byť u tohoto druhu spisů příliš nezáleží na jazyku, přece jen bylo důležité, aby se někdo svědomitě věnoval redakci Khunrathových knih, která by s veškerou pozorností dodala jejich převážně zmatenému stylu na větší plynulosti a srozumitelnosti, a která by množství vsuvek a v dnešní době již nezvyklých postranních glos proměnila v poznámky pod čarou, čímž by mnohem více vynikl smysl samotného textu. Práce to byla vskutku velmi nepříjemná a namáhavá; nedala se provádět v roztržitosti, nýbrž s velkou pozorností, jakkoli by se to někomu mohlo zdát snadné. Dával jsem si pozor, aby mi neuniklo jediné slůvko, jež by napomáhalo k osvětlení tématu, a nevetřelo se nic nadbytečného, co by narušilo plynulost. S čistým svědomím tak mohu říci, že jsem přesně zvažoval a zkoumal všechna slova, žádné nevyjímaje, abych zabránil i tomu nejmenšímu zkreslení, jež by bylo více než troufalé. Nikdo ze zlatého pokolení při porovnání nového vydání se starým tak nebude moci odhalit chybu, pakliže nebude silácky a planě slovíčkařit, nebo případně zastávat názor, že starých slov, která jsem po zralé úvaze ponechal na svém místě, zůstalo v celkovém kontextu příliš mnoho. Jednoduše řečeno, čtenář se nemusí obávat, že by následkem mého pracného přepracování, kterého se mnozí dávno dožadovali, přišel o to či ono tajemství. To v žádném případě. Naopak bude moci číst všechno v nejjasnějším světle a bez znechucení. Jaký nakladatel by dnes nechal tisknout tak zmatenou němčinu, kterou jsou psány Khunrathovy spisy? Není snad Annulus Platonis stravitelnější než Aurea Catena Homeri? Podle mého názoru by vůbec bylo velice záhodno provést dokonalou redakci i mnoha dalších rosenkruciánských knih. Přál bych si, aby všichni, kdo by se rozhodli podobné staré traktáty, nevyjímaje dokonce některé Fictuldovy, jež nezní příliš německy, znovu vydat, požádali napřed o radu skutečného znalce, nebo ho pověřili alespoň srovnáním s jinými vydáními, aby se z takových spisů podařilo jednou provždy vymýtit mnoha lidem směšné pošetilosti a hlouposti. Časy Hanse Sachsena a Froschmäuslera jsou dávno ty tam, i když v nich často můžeme narazit na lepší vyjadřování než ve starých německých alchymických traktátech. Připojené Posouzení prvních čtyř obrazů Khunrathova Divadla sepsal Johann Arndt, jak lze doložit z jeho spisů, hlavně z Listu o vtělení Krista, a zjistit například ze str. 87 velmi vzácné Chymické zahrádky rozkoše^8. Theophrastův traktátek De tinctura siue oleo Antimonii, který byl otištěn ve starších vydáních, a který vzešel z knihovny Georga Schwalenberga, kanovníka z Friedßlaru, bude editován jindy spolu s jinými Paracelsovými spisy. Rovněž slibuji, že ještě vydám Khunrathův Hyleický chaos a Magnesii.

I. Y. R.

1783

Předmluva ke Katolické magnesii filosofů

Jistě bych na tomto místě nemusel opakovat, co jsem řekl již při vydání Khunrathových knih O filosofickém athanoru a O tajném ohni mudrců, totiž že bylo nezbytné pečlivě uspořádat a pospojovat autorův zmatený latinsko-německý styl a napomoci tak k pochopení toho, co sděluje, pokud bych i tehdy spolu s nimi mohl vydat přítomný spis Magnesie filosofů. Jelikož se tak ale děje až dnes, říkám proto znovu, že tak významného přepracování se musel zhostit pouze skutečný znalec Khunrathových děl a k tomu člověk, který je četl snad padesátkrát. Byla to velice mrzutá a, věřte nebo ne, mnohem obtížnější práce, než kdybych překládal z cizího jazyka. Každé autorovo slovo bylo totiž nutno vážit téměř na zlatnických vahách, mělo-li být vyměněno za takové, které bylo přiměřenější současnému jazyku a jasněji vyjadřující smysl sdělení. Zčásti poučný, zčásti hašteřivý Khunrath se tím mohl zaskvět v nejlepším světle, takže čtenář po nejpřísnějším prozkoumání a porovnání starého vydání s novým nenašel nic z původního zmatku. Zdokonalení bez narušení vlastního smyslu textu mohlo být dosaženo jedině díky vytrvalé píli, obezřetnosti a pozornosti, jakož i dlouholeté četbě nejlepších filosofických spisů. To budiž řečeno na adresu těch, kdo by se chystali v unáhlené filosofické prozíravosti prohlásit: Při zpracování alchymických spisů dojde snadno ke zkomolení. Jistě, k němu zpravidla dochází u pojednání, která jejich autoři pečlivě protkali množstvím slovních hříček a záměn písmen, avšak v žádném případě u spisů Heinricha Khunratha, který svá tajemství spíše dvacetkrát, ba téměř do omrzení opakuje. Byl bych mu tento jeho zvyk ochoten odpustil, jen kdyby z pozice teosofa na každé stránce nehuboval a neurážel, a raději místo toho napsal něco přínosného. Na druhé straně si lze snadno představit pronásledování, jemuž byl ve své době vystaven ze strany mnoha pomlouvačů, což jej nutilo k tak prudkým reakcím. V současném světě cituplných románů již navíc není místo pro jeho poněkud banální němčinu. Latinské nebo české poznámky v zápatí, u kterých není uvedeno poznámka vydavatele, pocházejí od autora, přičemž v původním vydání byly umístěny v bezpočtu postranních glos; většinou však jen opakují to, co již bylo řečeno v kontextu. Pro ty, kdo neumějí latinsky, jsem velmi pečlivě přeložil celá souvětí, ale někdy jsem po zralém zvážení ponechal latinské slovo v původním tvaru, jako například Magnesia sive Magnes-IAH, nad nímž se mohou zamyslet sami čtenáři. Jejich námaha by se mohla vyplatit, protože tím autor chtěl nepochybně mnohé naznačit. Zcela jistě víc, než stále všude uváděným dřevorytem, na němž je zobrazena sova s brýlemi a pochodněmi, provázená dojemným veršem:

K čemu jsou pochodně, svíce a brýle,

Když lidé odmítají vidět?

Z Khunrathova pojednání o filosofickém ohni je jasně patrné, že pochodněmi, které se zapalují shora, nechtěl naznačit nic jiného než zažehnutí filosofického ohně ohněm slunečním. Nehledě na to zde s lehkým srdcem tento pánům sofistům nejmilejší obrázek otisknout nehodlám.9 Pokud by po něm přece jen někdo zatoužil, ať si otevře třeba dobře známý spis Große Herzstärkung für die Chymisten, Berlín 1771, kde si jej může prohlédnout ve velmi hezkém provedení. Dovolil jsem si rovněž vypustit staré, císařem Rudolfem 1. června 1598 Khunrathovi udělené latinské privilegium a v závěru uvedená errata opravit na daných místech. Čtenáři nechť si však svobodně přečtou staré i nové a porovnají je spolu, aby se sami mohli přesvědčit o všem, co jsem bez nejmenší potřeby sebechvály řekl. V přítomném spise často uváděné Vyznání o hyleickém čili primateriálním chaosu bude následovat ve stejně přesném a řádném zpracování, jakmile dodám do tisku upřímného, avšak poněkud upovídaného Pruggmayra. Nyní už se coby vydavatel hluboce skláním a poroučím všem ze zlatého pokolení, jakož i všem opravdovým a pravým přírodovědcům a přátelům všech lidí.

1784

J. Y. R.

I.
Alchymicko-filosofické vyznání
o univerzálním chaosu pravé alchymie

Heinrich Khunrath

doktor obojího lékařského učení a věrný milovník

božské moudrosti

Nové vydání zbavené jazykových nedostatků,

bez porušení původního významu

a opatřené poznámkami autora.

Lipsko 1786

Chvalte Hospodina! Chvalte Hospodina! Chvalte Hospodina!

Uzdrav mé nepřátele!

Stůj při mně, Duchu Boží moudrosti!

Amen.

Předmluva a obrana autora

Boží milost a požehnání dobrosrdečnému čtenáři, zvláště všem věrným milovníkům přirozené a nepřemožitelné Moudrosti! Ó Bože, kterýž jsi světlem, v němž není temnoty, přeji si spatřit a poznat světlo přírody ve světle Tvém, amen.

1. U každé věci se naskýtá především otázka: Je to tak?, a potom: Co je to? Na třetím vyobrazení svého Divadla věčné Moudrosti jsem neomylně a s průzračnou jasností dokázal, že zázračný kámen mudrců má své místo in rerum natura; počet sedm pak není nikterak lživé číslo^10, ale spíše posvátné číslo trvalé pravdy a plnosti božských tajemství a přírodních skrytostí, dle nauky Ducha veškeré pravdy, přítomné jak ve svatém biblickém, tak v přírodním Písmu velkého světa, které je rovněž od Boha. Tuto pravdu by pak zoufalý arcizvrácenec rád pošpinil a učinil podezřelou svými posměšky a zvrhlostmi.

2. Co je kámen mudrců, to se lze s dostatkem dozvědět jak z toho, co je od základu řečeno tu a tam v líčení zmíněného Divadla^11, tak z toho, co je psáno i v přítomném, do deseti kapitol rozděleném Filosofickém vyznání. Jsem ve svých vývodech posílen svědectvím dobrých filosofických spisů, též, díky Bohu, nezvráceným rozumem, kabalistickými tradicemi zkušených mužů a z části teosofickým, v oratoři i v řádné alchymické laboratoři prováděným cvičením, takže z pravého základu světla přírody pravdivě a jasně přináším tolik z vlastností božských i přírodních tajemství, kolik je v nynějším zvráceném světě přípustno vynést na světlo denní. Přicházím zde totiž svědomitě a věrně se všeobecným přírodním chaosem přirozené alchymie, v němž tělesně neboli materiálně přebývá sůl Moudrosti velkého světa, první stvořená počáteční matérie světa, tj. merkur mudrců, jehož přirozenost je všeobecná. Též poukazuji na kondice neboli příležitosti magnésie, jakožto subjektu a opravdové matérie všeobecného a velkého kamene mudrců a milovníků moudrosti.

3. Vím sice dobře, že o mých dílech kolují občas různé a velmi zvláštní názory; co ale naplat? Lidé se musejí nechat mluvit, dokud šedivé vousy nezmizí. Já však mluvím také a říkám, že mé spisy posuzuje každý podle toho, jak jim rozumí a jaké je jeho smýšlení buď vůči mé osobě, nebo vůči nauce mých spisů. Blázen posuzuje bláhově, nerozumný nerozumně, ten, kdo smýšlí jen světsky, posuzuje zcela světsky, zvrhlík zvrhle, pomlouvač pomlouvačně; prostě každý ptáček zpívá, jak mu zobák narostl.12 Svět si nic jiného nezaslouží. Ať je to jak chce, vím přesto velmi dobře a mohu to dokázat mnoha dopisy, pakliže by to bylo nutné, že umění znalí dobří lidé mým spisům také správně rozumějí, dobře je posoudili, správně o nich mluvili a psali. Vždycky jsem měl za to, že je povinností vznešeného a moudrého muže neřesti bláznů a bezbožníků velkoryse přehlížet.

4. Toliko Bohem a moudrostí obdařený a světlem přírody osvícený, též sama sebe dobře znalý člověk je schopen o tomto tématu psát moudře, přirozeně a křesťansky, jinak nikdo. Můžeš namítat, co chceš, ale jinak tomu není. Mé spisy se nečtou jen s důvtipem, ale je třeba jim rozumět také s přispěním Ducha a Moudrosti Boží.

5. Bůh obrátí všechna pomýlená srdce, která obrátit lze, a dá jim poznat a přijmout světlo moudrosti z Písma svatého, z velké světové knihy přírody i ze sebe samých; to vám přeji z celého srdce. Jinak však říkám: fuj ďáblovi, nejvyššímu nactiutrhači dobra a zakladateli veškerého zla i se všemi jeho zatvrzelými učedníky. Zase fuj a potřetí fuj, amen.

6. Mé Divadlo, toto Vyznání i ostatní podobné spisy zůstanou takové, jaké jsou, byť jsou dosti napadány. Bůh pokaždé probudí dobré a rozumné lidi, kteří je se ctí pomohou obhájit a zastoupit. Pravda je potlačována, ale ne utlačována, a správná věc musí nakonec zvítězit.

7. Nenechávám se vůbec zmýlit tím, jak posměšně a vyčítavě se k tomu vyjadřují někteří hloupí šprýmaři a samolibí lidé a jak málo je těch, jsou-li vůbec tací, kdo promlouvají rozumějíce základu přirozené alchymické pravdy. Přičemž ti první říkají, že jsem učinil velmi špatně, když jsem si dovolil tak sebevědomě psát o subjektu všeobecného a velkého kamene mudrců a jeho náležitostech, a přitom jsem sám za celý svůj život filosofický kámen nevyrobil, hlavně že jsem se tím proslavil a zviditelnil. Můj milý, co to říkáš? Co to slyším? Milý tovaryši, posečkej chvíli, dokud ti a tobě v tomto umění rovným nepředvedu všechny hloupé fantazie a nevydám i ve váš prospěch počet o všech bodech, jak, odkud, kdy a jakým způsobem jsem získal důkladné znalosti o tom, co zde popisuji. Je-li v tobě alespoň jiskérka řádného alchymického a všeobecného poznání, bude pro mne tvé vlastní svědomí dokladem toho, že jsem nepsal nesprávně. Jak v Divadle tak i v tomto fyzicko-chymickém Vyznání nalezneš dobré a bezpečné teorie a pravidla, ba dokonce velmi jisté věty a nezvratné důkazy, které právě tak jako mé vycházejí z teosofických základů světla Písma svatého a přírody. Ty však, pomlouvači, dokaž na základě knih Písma svatého, velké světové knihy přírody nebo z věrohodných svědectví pravých filosofů, že jsem o subjektu filosofického kamene a jeho vlastnostech psal nepřirozeně a nefilosoficky. Pojď zpříma, pakliže to dokážeš! Zpívej! Poslouchám!

8. Začal jsem se alchymii věnovat jako velmi mladý a je to již, chvála Bohu, třiadvacet let, co ji jak teoreticky, tak prakticky ovládám. Četl jsem v té době nemálo rukopisných i tištěných, dobrých i špatných alchymických knih; čtení totiž podává zprávu, cvičení zas dává zkušenost. Měl jsem co do činění s mnohými vypečenými ptáčky, opisoval jsem a praktikoval mnoho podivuhodných receptů a procesů a spálil jsem částečně sám, částečně někdo jiný na mé výdaje při chymickém laborování mnoho pěkných fůr uhlí; pakliže jsem chtěl něco sám poctivě zjistit, sám jsem si špinil ruce blátem a uhlím, stavěl pece, a zas je předělával; též jsem při práci rozbil mnoho velkých i malých destilačních skel, džbánů a retort; jezdil jsem s oblibou daleko za mnohými umělci, abych se od nich něčemu přiučil, a mezitím toho musel mnoho strávit, než jsem pochopil, co je zlochymie a co alchymie.13 Dříve než jsem, chvála Bohu za to, od Boha milostivě obdržel duchovní schopnost a dar v tomto umění rozlišovat, a sice aniž bych se chtěl planě vychvalovat, v oratoři skrze modlitby a v laboratoři skrze práci, takže jsem se naučil zavrhovat zlé a lživé a naopak dobré a pravdivé si ponechat, natloukl jsem si často podivuhodně nos. Budiž tedy pochváleno jméno Hospodinovo. Ó Moudrosti Boží, buď mou sestrou, a ty, poznání Boží, buď mým příbuzným!

9. Posměvači si také dělají legraci ze slůvka chaos a kousavě si proto utahují z alchymického zmatku. Rozumní lidé se však pošetilci nenechají zmást. Učený lékař Gualterus Bruel^14 o tom ve své Epistola dedicatoria praxeos medicinæ theoricæ et empiricæ hovoří takto: „Ačkoliv je alchymický chaos na pohled nepatrný a zdá se jakoby zbaven veškerého života, ukazuje přesto jeho vnitřní teplo, že významná zahalování a hádanky alchymistů nejsou pouhými sny. K tomu ještě platí, že v celé škole filosofů není nic, co by nás mohlo přesvědčit o zmrtvýchvstání našeho těla ve velké obnově a nádheře bezpečněji než právě tento alchymický či takzvaný filosofický chaos.“ Tolik tento lékař. Svědectví tohoto znamenitého muže má jistě větší platnost než bezcenné plivance posměvačů. Bylo by lepší, kdyby svým psím zubem hryzal do něčeho jiného a nedobíral si přírodní chaos řádného umění alchymie. Tento chaos privilegovala svou přítomností samotná věčná Moudrost, neboť v něm makrokosmicky, tělesně a všeobecně přebývá sůl Moudrosti, odtud název chaos.

10. „Bohu“ Hebræis indigesta moles est; pro Bohu „Cohu“ Græci exaudiverunt: unde Cohum veteres mundum dixeunt, teste Verrio Grammatico vetustissimo. Inde verbum inchoare. Vel: Chaos, (Χαος) ὰ Χέω (Cheo) fundo, q. d. mundi materiam primam, quæfuit ex aqua et terra lutum sive limus, fuisse liquidam, fusilem, humidam, aqueam, limosam. Viz Ovidius:

Ante mare et tellus, et quod tegit omnia, cælum,

unus erat toto naturæ vultus in orbe,

quem dixere chaos; rudis indigestaque moles,

nec quicquam nisi pondus iners, congestaque eodem

non bene junctarum discordia semina rerum.

„Než byla země a moře a nebesa kryjící všechno, jeden a týž byl přírody vzhled kol dokola všude: Chaos to byl, shluk hmoty jen syrové, bez ladu a skladu, pouhá netečná tíha a nesvorné zárodky věcí, maní sloučených v celek, jež na jedno místo se sešly.“15

11. Ke slovům teosof, teosofie, teosofický – božský mudrc, božská Moudrost, božsky moudrý, jsem se v tomto Vyznání vyjádřil krátce a dostatečně; a stejně přede mnou mluvili i jiní učení lidé. Chce-li místo nich někdo raději říci: filoteosof, filoteosofie, filoteosofický, souhlasím i s tím. Nechci se s nikým hašteřit o slova, jen ať je zachován zdravý rozum. Slovíčkaření nic neřeší.

12. Poslyš nactiutrhači, nazýváš-li mě entuziastou (blouznivcem), protože ve své přítomné knize mluvím o vizích, viděních a zvláště o zjeveních,16 říkám já v pravdě, že ty jsi zas bláhový fantasta, který stále neví, nebo z nerozvážnosti nedokáže domyslet, co slovo entuziasta vlastně znamená, neřku-li jak by mělo být správně chápáno. Je-li entuziasmus, tj. božský dech,17 podvod, museli by být podvodníky i Bezeleel, Aholiab a všelijací mudrci, jimž Bůh vložil do srdce moudrost (Ex. 31, 2); král David, který nikdy nic nestudoval a stal se z pastýře prorokem a mužem Božím; Šalomoun, který byl jedné noci ve snu naplněn moudrostí všech horních i dolních věcí; Izajáš, Ezechiel, Daniel, Ezdráš a jiní proroci a apoštolové, kteří byli náhle a znenadání poučeni. Ti všichni totiž byli osvíceni moudrostí, již jim vlil Bůh. Pavlova vytržení, v němž se od Hospodina naučil velká tajemství, se pro tentokrát dotýkat nebudu a ušetřím si ho i s mnoha dalšími pro jinou příležitost. Nemohlo by ani platit Jakubovo učení z jeho listu (Jak 1, 5), kde říká: Má-li kdo z vás nedostatek moudrosti, ať prosí Boha, který dává všem bez výhrad. Dary Ducha svatého, o kterých hovoří Pavel (1 K 18, 4; 1 Tes 5, 19), nesmějí být dnes již lidem propůjčovány, leda po učinění zkušenosti s neochvějným příslibem Krista: Oč prosíte Otce v mém jménu, to vám bude dáno. Chraň nás proto Hospodine, nebeský Otče, milý Pane, abychom se všemu neučili toliko z papírových knih nebo od člověka; Bůh Hospodin má porůznu ve světě své teodidaktiky. Proto však papírové knihy nezavrhujme a ponechme jim jejich velmi důležitý význam; jen neopovrhujme zvláštními božskými dary, jež Bůh poskytuje bez papírových knih a lidského poučení, a sice entuziasticky.

13. Kde jinde by se od počátku světa až po naše dny vzalo v rozličných uměních a vědách tolik znamenitých géniů než ze zvláštního vnuknutí Božího, vnitřního povolání, poučení a pobídnutí? Kdybychom měli vyjmenovat zvlášť všechny příklady, nestačilo by na to několik balíků papíru. Jen se rozhlédněme, dodnes se všude nacházejí takové příklady, i mezi těmi, kteří nikdy nic nestudovali z papírových knih, ba kteří ani nepsali ani nečetli. Hanba ti, kdo se nekřesťansky vysmíváš entuziasmu a jen o něm neoprávněně mluvíš. Měl bys prosit Boha, aby z tebe učinil dobrého entuziastu. A ty, hašteřivče, tobě už bylo vysvětleno dost. Milí moji, neberte Bohu jeho čest; nepřikládejte již síly člověka nikomu jinému než působení a spoluúčasti Boha. Jak byla na počátku vynalezena všechna umění? A co se v této věci děje i dnes?

14. Slyšte samotného Pavla (1 K 12, 4): Jsou rozdílná obdarování, ale tentýž Duch; rozdílné služby, ale tentýž Pán; a rozdílné působení moci, ale tentýž Bůh, který působí všecko ve všech. Každému je dán zvláštní projev Ducha ke společnému prospěchu. Jednomu je skrze Ducha dáno slovo moudrosti, druhému slovo poznání podle téhož Ducha, někomu zase víra v témž Duchu, někomu dar uzdravování v jednom a témž Duchu, někomu působení mocných činů, dalšímu zase proroctví, jinému rozlišování duchů, někomu dar mluvit ve vytržení, jinému dar vykládat, co to znamená. To všechno působí jeden a týž Duch, který uděluje každému zvláštní dar, jak sám chce. Tolik Pavel. Bez podpory tohoto ducha nedokážeme učinit nic dobrého, co by bylo užitečné obecnému prospěchu. Pros Boha, abys mohl tohoto Ducha vždy mít. Ó Bože dej, abychom bez tohoto Ducha nic nezačínali. Bez Tvého božského vlivu, bez Tvého světla není v člověku církve: vše záleží na Božím požehnání, ať už jsi uschopněn zprostředkovaně nebo přímo. Co záleží philoteosofovi na podvodnících! Vezmi si to křesťansky k srdci a neopovrhuj mým entuziasmem. Nemám nic společného se zneužitím. O tom však, bude-li Bohu libo, podrobně na jiném místě.

15. Úmyslně podvodné zlatodějské klukoviny, jež jsou otištěny na konci tohoto díla, mi naprosto v ničem nemohou ublížit, protože jsou shrnuty v odděleném traktátu a vůbec nepatří k mé konfesi. Skoro bych si myslel, že ani zde si pomlouvač nenechá ujít, aby vystrčil svůj hadí jazyk, pročež jsem musel na svou obranu připojit krátké připomenutí.

16. Bože, dej též, stejně jako já míním své německé filosofické vyznání upřímně, srdečně a křesťansky, aby také každý, kdo jej bude číst, mu upřímně, bohabojně a křesťansky rozuměl. Bůh jistě bude chtít, jen když ty budeš! Na přátelskou prosbu a horlivé naléhání dobrých Němců jsem toto Vyznání přeložil z předchozího latinského vydání a nechal vytisknout k radosti našich německých čtenářů s poznámkami a bohatším textem. Také vím dobře, že se každému nelze zalíbit, jak bylo řečeno, pouze křesťanským přáním; nečiní tak ani náš Bůh Hospodin, aby se každému zavděčil, ale jen tomu, komu on sám chce. Proto jsem i já, jak v předmluvě, tak i v samotné knize, svým pomlouvačům v něčem odpověděl: Nejsou-li s tím spokojení, dostane se jim později jistě lepšího odškodnění. Omnium difficillimum est, multis placere, říká Demosthenés a moudrý Řek Solón s ním souhlasí, když praví: In magnis rebus omnibus placere, difficile est, tj. vznešená témata je obtížné [předložit tak], aby vyhovovala všem. A u toho pro tentokrát zůstanu.

17. Ty se však, dobrosrdečný čtenáři, odeber teosoficky do oratoře a pros Boha v duchu a pravdě o pomoc Ducha božské Moudrosti, aby odvrátil tvůj nerozum a osvítil zrcadlo tvé mysli paprskem milosti božské Moudrosti, tak abys mohl dojít poznání a pochopení pravdy světla Písma svatého, přírody a sebe sama. Neboť zrcadlo mysli, urím a tumím, to jest zákon přírody je vepsán v našich srdcích (Ř 2, 15). Užívej ho teosoficky a pojmi do svého srdce Jehovu; pak tě ve tvém nitru, neboť jsi chrámem Božím (1 K 3, 16), Jehova poučí o všem, oč požádáš. Toto tajemství akademický duch nepochopí. Moudrost tohoto světa je u Boha a teosofů bláznovstvím. Více však o něm na jiném místě. Pakliže tedy dosáhneš tohoto poznání, pak, bude-li Bohu libo, nejen že poznáš filosofickou magnésii a důkladně se s ní v přítomném Filosofickém vyznání, jakož i v Divadle seznámíš, ale též dle návodu těchto spisů, máš-li pevnou vůli a vhled, dosáhneš od Boha schopnosti a síly k tomu, abys s ní mohl v laboratoři prakticky provést něco plodného. Buď věrně poroučen Bohu.

Dáno v Magdeburgu, 13. června 1597.

Heinrich Khunrath z Lipska,

Milovník teosofie a obojího

lékařského učení doktor.

Hrabě Pico della Mirandola:

Frustra Naturam adit, qui Pana non attraxerit.

Orfeus v Hymnech o Panovi:

Pana voco magnum, qui totum continet Orbem,

Qui mare, qui cælum, qui terras frugiferentes,

Aeternumque ignem: hæc Panos sunt omnia membra.

Tamtéž:

Nam tua Naturam rerum Prudentia mutat.

První kapitola

Já, Heinrich Khunrath z Lipska, milovník božské opravdové moudrosti a doktor obojího lékařského učení, oznamuji tímto každému a pravím, že jedině trojjediný Bůh, Otec, Syn a Duch svatý, stvořil na počátku (Gn 1, 1) Slovem (J 1, 3) z ničeho^18 nejprvnější počáteční chaos^19, z něhož pak vystavěl celý velký svět, sestávající trojjedině z nebe, země a vody; a že jej oživil a obtěžkal Duchem Páně, který se tehdy vznášel nad vodami, tj. nad vodní temnou propastí neboli hlubinou, složenou z nebe, země a vody (Gn 1, 2). Též že stvořil Adama, prvního člověka a otce nás všech, trojjediného člověka podobného Elohim (Gn 1, 26) k obrazu Božímu (Gn 1, 27) v řádné spravedlnosti a opravdové svatosti (Ef. 4, 24), v nesmrtelnosti (Mdr 2, 23), v moudrosti (Sír 17, 6), spravedlnosti mysli (Sír 7, 10), mnohomocného (Ž 8, Mdr 9, 3), rozumného a obdařeného svobodnou vůlí (Sír 17, 5–6), aby mohl Boha poznávat, rozumět mu, vzývat jej, milovat a ctít a velebit dobrými a správnými skutky. Učinil jej k svému podobenství (Gn 1, 27^20) tak, že jako je Bůh Hospodin jeden co do bytosti a trojí co do osoby, je člověk jeden co do osoby, trojí však co do různých bytostí, totiž podle pozemského těla, nebeského ducha^21 a oživující duše (L 1, 47; 1 Tes 5, 23; Ž 4, 7), jež mu byla vdechnuta samotným Bohem (Gen. 2, 7). Dále vyznávám, že trojjediný Bůh tomuto prvnímu člověku,22 i všem jeho potomkům, potomkům potomků a následovníkům až do skonání světa^23, z čiré otcovské milosti a něžné dobroty, jen tak za nic^24 poskytl a zanechal Syna velkého světa^25, jenž vyšel na světlo dne z břicha světa^26, pouze za podpory přírody, která je jeho porodní bábou. Tento syn je skutečný a lze jej nalézt na patřičném místě v každé roční době, ať je jaro, léto, podzim nebo zima, pokaždé stejně dobrého: rozuměj v podobě katolické všeobecné, velkosvětské, z těla, ducha a duše přirozeně složené, trojjediné bytnosti^27, která jediná je pravým všeobecným subjektem a skutečnou univerzální matérií trojjediného univerzálního a velkého^28 kamene mudrců a milovníků moudrosti; též subjektem všech křesťansko-kabalistických, božsko-magických a fyzicko-chymických zázraků na nebi i na zemi; subjectum omnis mirabilitatis et in cælis et in terra, říká H. C. Agrippa v první knizeOkultní filosofie, in scala unitatis.

Protože Bůh Hospodin vložil lidem prostřednictvím přírody do velkého světa určitý, všemi smysly vnímatelný subjekt a náležitou matérii všeobecného filosofického kamene, mohou v něm též filosofové hledat filosofický univerzální kámen, který je nad všechny ostatní přírodní a umělé kameny v celém světě, a s Boží vůlí a požehnáním jej připravit. Pravá matérie filosofického kamene je v přírodě.

Dříve než však pokročím dále, považuji za nanejvýš nutné připomenout a upozornit na to, že filosofové mají ve zvyku nazývat synonymem kámen nejen již preparovaný, k dokonalosti dovedený fixní kámen, nýbrž i jeho subjekt a patřičnou matérii, včetně částí,29 z nichž je nebo bude složen, a jedno za druhé záměrně zcela zmateně zaměňují.30 Protože mají tento způsob psaní v oblibě, přidržím se ho i já v přítomném filosofickém díle; ať se tím nikdo nenechá zmást. Možná si někdo myslí, že filosofové radili použít jako subjekt či matérii nějaký kámen, například rubín, granát, křišťál, hrubý polní kámen, rohově zbarvený pazourek, všelijaké vodní, zemité a písečné křemeny atd. Ano, může to všechno vyzkoušet.

Příčina, proč matérii nazývají kámen, tkví ale především v tom, že pravou matérii filosofického kamene, primateriální všeobecnou vodu svého chaosu, tj. všeobecného, oživeného filosofického merkura včetně jeho součástí alchymicky koagulují a figírují do podoby ohnivzdorného, jako vosk tekutého kamene, jemuž říkají elixír a univerzální lék.

Filosofové prohlašují: V celém širém světě se našemu kameni nic nevyrovná; proto nemůže v nebi ani na zemi, v zemi ani ve vodě existovat žádná jiná věc, v níž by bylo možné úspěšně nalézt jejich univerzální kámen, než již předeslaný chaos, který je magnésie, syn velkého světa. Jen v jeho jistém a vlastním univerzálním subjektu, a nikde jinde, tkví totiž univerzální pravda tohoto umění. A toliko tento subjekt, jinak naprosto nic jiného, je základem našeho přirozeného umění, vycházejícího z přírody.

Pouze tuto věc, a žádnou jinou, si alchymicky přisvoj, umělče, pakliže chceš dosáhnout [v tomto umění] dokonalosti. Nebudeš-li hledat a pracovat s pravou matérií, jak můžeš získat to, co sis předsevzal? Hledat něco ve věci, ve které to není, je bláhové jednání, říká Turba a Geber. Jestliže nejsme na správné cestě od začátku, stane se, že čím dále postupujeme, tím více se odchylujeme od světla přírody. Budiž varován a hleď pilně, aby ses rovnou v první kroku našeho umění nezmýlil při výběru matérie, jinak filosofy nepochopíš správně, nemluvě o jejich univerzálním díle a z něj plynoucích děl partikulárních. Kdo však filosofickou magnésii zná, říká také Dionysius Zacharias, jsou pro něj snadno srozumitelné i knihy filosofů; a to ještě předtím, než mu přijde na pomoc svým poučením Duch Boží Moudrosti. Kdo tedy zná magnésii, může jásat a být spokojen.

Náš chaos je dle vnější podoby, formy a tvaru jedna jediná věc; uvnitř je ale složen ze čtyř částí (1., 2., 3., 4.),31 jak o tom bude řeč dole; všechno obsahuje věc, které je zapotřebí pro výrobu všeobecného a velkého filosofického kamene; naprosto nic se k ní nesmí přidávat, takto sama o sobě bohatě postačí k dosažení své dokonalosti (rozuměj, pomocí umělecké preparace). Lilium a Arnoldus v Rosarium philosophorum (část I., kap. 10.) říkají toto: „Náš kámen v sobě přirozeně obsahuje tinkturu, neboť byl dokonale stvořen v těle země; sám o sobě a skrze sebe však nemá skutečnou pohnutku stát se dokonalým elixírem, pakliže ho k tomu nepřiměje umění a práce.“ Proto Bůh filosofovi předal magnésii, aby ji v laboratoři alchymicky rozpustil, očistil a napomohl jí náležitou uměleckou preparací k tomu, aby mohla účinkovat a stala se sama od sebe, jak bylo řečeno, s přispěním umění nanejvýš dokonalým elixírem. Rosinus říká Eutichiovi: „Buď si jistý, že existuje pouze jedna věc, ze které se tvoří všechno to, co požaduješ.“ Morienus: „Celé mistrovství spočívá v jediné věci a do našeho umění nepřichází žádný Garip, tj. nic cizího.“ Lilium: „Duše, tělo a duch jsou spolu, a existuje jediná věc, jež má v sobě všechno, nic se jí nepřidává ani se do ní nezavádí nic cizího zvenčí.“ Jiný filosof říká: „Náš kámen se skládá z animální, vegetabilní a minerální věci, a je jen jednou jedinou věcí, byť nazývanou mnoha rozličnými názvy.“ Haly v Knize tajemství, kap. 9: „Jedná se o jediný kámen, k němuž nemíchej jinou věc, v něm a s ním pracují mudrci a z něj vychází to, čím se zdokonaluje, a nic se s ním nemísí, ani s celkem ani s částmi.“ Geber v Summě: „Umělec musí mít neochvějnou vůli a nesahat hned po tom a hned zas po onom: neboť v mnohosti jednotlivostí nebo materiálů naše umění nespočívá. Je jen jedna věc, jediný lék, jediný kámen, na němž se zakládá a dokončuje celé mistrovství a k němuž nepřidáváme žádnou vnější nebo cizí věc: toliko v jeho přípravě oddělujeme přebytky. V něm je vše, co je zapotřebí k mistrovství tohoto umění.“ To je jediný recept, říká velký Rosarius, který platí proti podvodu.

Pověz mi, můj milý, kdyby nebyl subjekt kamene mudrců jedinou věcí, jak by mohl, poté co jej Bůh shovívavě poskytnul mudrcům, ve velké knize přírody v přirozeném zobrazení znázorňovat jediného Boha, který stvořil vše, co bylo stvořeno, jediný počáteční chaos, ze kterého byla vystavěna celá budova velkého světa, a konečně i Ježíše Krista, jediného prostředníka mezi Bohem a člověkem, který se obětoval pro spásu všech (1 Tim 2, 5), který vše, ať na zemi nebo na nebi, usmířil (Ko 1, 20), a obnovil a sloučil všechny věci, které jsou v nebi i na zemi (Ef 1, 10)?

Senior říká: „Náš kámen se zhotovuje ze sebe a v sobě samém. Proč? Protože jeho přirozenost má v sobě svou vlastní přirozenost; jeho přirozenost rozděluje přirozenost; jeho přirozenost se setkává se svou přirozeností, těší se a proměňuje jako pravý Próteus, z přirozenosti do přirozenosti; jeho přirozenost přemáhá svou přirozenost, dokud nedosáhne dokonalého konce své práce. Jeho přirozenost se nezdokonaluje než ve své vlastní přirozenosti: z této příčiny též nepřijímá nic, co není z jeho přirozenosti. Co jiného by mu mohlo být více příbuzné a tím pádem příjemnější než jeho vlastní přirozenost?“ Morienus říká: „Má při sobě všechno a nepotřebuje cizí pomoc.“ Působící a trpné musejí být vždy jediné přirozenosti, protože se shodují, a právě proto pocházejí z jedné jediné věci. Nepřidávej k ní tedy nic cizího, ani prášky, soli, duchy, oleje, vody, likvory, kovy ani jiné věci, neboť věru vše, co z této jediné věci nepochází, je její přirozenosti protivné; a co je protivné její přirozenosti, to nemůže náš kámen zdokonalit; a co z ní nebylo vzato, to do ní ani nemůže vejít. Přidáš-li k ní cokoliv jiného nebo cizího, ihned pokazíš dílo a nic z toho nezískáš; rozumí se z našeho chaosu: to dosvědčují Senior, jeho vydavatel Hamuel, Speculum a všichni ostatní autentičtí filosofové. Duch a duše nepůsobí lépe než ve svých tělech.

Náš kámen rovněž nepotřebuje cizího prostředníka ke spojení oživeného ducha a vlastního očištěného těla, nebo k čemukoliv dalšímu; nosí svého prostředníka v sobě. Proto použij pouze ctihodnou přirozenost našeho chaosu; s ní alchymicky pracuj; toliko v ní spočívá tvé hledání, neboť z ní, skrze ni a v ní se začíná, probíhá a dokončuje naše umění; v žádné jiné věci na celém světě; toliko v našem chaosu je opravdový a trojjediný recept na univerzální dílo mudrců; ba především u metalické Luny a Slunce pro všechny lunární a solární metalické tinktury a opravdová proměňující partikulární díla. Všichni, kdo v alchymii pracují mimo tuto přirozenost, se velice mýlí, protože, jak bylo právě řečeno, nepracují bezprostředně i přímo se správnou matérií. Kdo chybuje v opravdové matérii, upadl již do propasti a omylu, jak jednohlasně učí všichni filosofové na základě poznání přírody, vlastní zkušenosti a čistého rozumu.

V této jediné věci je všeobecný merkur se sobě rovnou všeobecnou sírou a solí, které, jak bylo řečeno, nejsou k nalezení nikde jinde. Tajemství, které v ní vězí, nikde jinde nenajdeme, a proto se k ní nesmí přidávat nic cizího. Její přirozenost má své síly od Boha a nemůžeš jí je dodat sebedůvtipnější přísadou jiných matérií, jako jsou oleje, duchové nebo esence, ani vnějším uměleckým ohněm. Vaří se sama v divotvorné síle světla neboli ohně přírody, který Bůh vložil do našeho kamene, rozuměj do matérie našeho kamene, totiž tak, je-li její vnitřní oheň podnícen vnějším filosofickým tajným ohněm a povýšen natolik, že činí zázračné věci. Umění pomáhá přírodě, protože je jejím pomocníkem a služebníkem. Proto dochází k tomu, že univerzální přirozenost filosofického merkura uvolňuje tvrdá pouta přírody, jimiž jsou přirozeně svázány a uzavřeny všechny přírodní tělesné věci. Z toho důvodu je [filosofický merkur] hlavním klíčem umění ke všem přírodním věcem, jež umně rozpouští a převádí v prvotní matérii, ba dokonce základem a zaručeným počátkem filosofických lunárních i solárních speciálních kamenů a tinktur; a vytváří též všechna užitečná proměňující partikulární díla, jak bude později podrobně ukázáno na jiném místě. Kámen mudrců se dokonává a zhotovuje o sobě, ze sebe, v sobě a skrze sebe sama, neboť je jen jeden, podobný stromu, říká Senior^32, jehož kořeny, kmen, větvoví, listy, květy a plody jsou z něj, skrze něj a na něm, a všechny pocházejí z jednoho semene. Je celý sám a nic cizího jej neučinilo. Prostřednictvím umné preparace a vaření ve filosofickém vnějším tajném ohni počíná sám od sebe a sám se také obtěžkává. Jak se dočítáme v Etymologiæ sapientum, usmrcuje se sám vlastním šípem; žení se sám se sebou, sám hnije a rozpouští se, černá, koaguluje se, bělá, figíruje se a sám se zbarvuje do červena; sám se též imbibuje, inceruje nebo činí tekutým: a jeho duše prostřednictvím jeho ducha preparuje vlastní tělo, které zas přijímá vlastní duši.

Z dosud uvedených příčin Hermés a Senior nazvali náš chaos mikrokosmický, tedy malý svět. Jiní ho pojmenovali filosofické vejce, jež bylo zplozeno ve vzduchu duchovní podstatou země, jak říká jistý filosof. Neznamená to ale, že se jedná o vejce pštrosa, slepice, labutě, holubice nebo jiného zvířete, nýbrž je to míněno jen v podobenství, protože stejně jako je ve vejci obsaženo všechno potřebné ke zrození kuřete, je i zde v jednom celku pohromadě vše k vytvoření univerzálního kamene. Univerzální vejce světa je syn jediného dne; je to vejce, které snáší velký svět.

Nuže, tak jako je náš chaos, vejce filosofů, konkrétní a každému dobře známá věc, tak má i, jak dosvědčuje v 1. kap. Hermés, vlastní, konkrétní a každému dobře známý název, který mu byl dán. Jinak bývá v celém širém světě nazýván v podobenstvích a rozličných úvahách jmény všech věcí. I když však bylo zavedeno tolik jmen, nejedná se v základě a samotném chápání o více než jednu jedinou věc, kterou mají filosofové na mysli. Různá co do názvů, jediná co do pochopení.

Aby se lehkomyslní a nerozumní lidé nemohli vysmívat velkému Božímu dílu v přírodě, jež tato dle vnějšího vzezření nepatrná a bezcenná věc obsahuje, drželi dávní a staří mudrci v nejvyšším utajení nejen subjekt kamene neboli matérii samu o sobě (o preparaci teď pomlčme), ale i její naznačené vlastní jméno, a snažili se je skrýt natolik, nakolik my se je snažíme prozkoumat. Kromě toho, že jí dali kvůli utajení nesčetně mnoho názvů, vyplývá jasně vše dosud řečené z Hermových slov: „Prosím vás, dítka filosofů, abyste skrze Toho, jenž nám prokazuje veškerá dobrodiní a též vám dokazuje milost své dobroty, neprozradili její jméno žádnému nevědomci, neznalému pohrdači nebo jiným nehodným“ (1. kap.). Tak praví i chymický filosof Platón: „Zjevili jsme všechno, vyjma skryté umění, jež nemá být snadno zjeveno každému, a nechali jsme to nejctěnějšímu Bohu, který je předává i odnímá, komu chce. Proto mudrci nazvali tento subjekt skrytým kamenem, jehož poznání je pro některé tuze obtížné, pro světské filosofy je nemožné prozkoumat jej bez vůle Boha, zatímco dítka mudrců ho znají. Subjekt neboli matérie našeho kamene v tomto umění je však jedno, ba první z nejvyšších tajemství v tomto umění. Dalším je jeho první preparace neboli příprava, zvaná přípravná práce. Při ní se magnésie umně otvírá, zbavuje hrubých příměsí a očišťuje od jiných slupek a nečistot, a přeměňuje se v čistou primateriální, hyleickou vodu, tj. v prvotní matérii^33; což je univerzální semeno, tj. všeobecný merkur, síra a sůl, všeobecný rod všech kovů. Všechny kovy mohou být tudíž touto prvotní matérií rozpuštěny a navráceny v prvotní matérii, o čemž jasněji pojednám patřičně na zvláštním místě. Ve spisech filosofů však o této přípravné práci najdeme jen málo správných údajů, neboť si ji povětšině nechali pro sebe. Proto když následuje druhá práce neboli dodělávka, říká se dle nauky všech opravdových filosofů: jedna nádoba, jedna pec, jeden oheň, jediný režim. V přípravné práci je smysl toho jiný. O tom však pro tentokrát dost.“

Když se filosofů zeptáme: Jak se tedy ona často zmiňovaná věc jmenuje a co je zač? Odpovědí jako spis Consilium conjugii de massa solis et lunæ: Lapis neboli kámen. Zeptáme-li se dále: Z čeho tedy získáme filosofického merkura? Odpovědí jako velký Rosarius: Z toho, z čeho pochází. A filosof Gratianus říká: Vezmi, co máš vzít, a dělej s tím to, co s tím dělat máš. Tak máš, co máš mít. Jiný filosof říká: Z věci, v které jsou pohromadě univerzální merkur a síra, rektifikované přírodou, připravují mudrci svůj kámen. Tyto nejasné odpovědi dávali mudrci po zralé úvaze a s dobrým uvážením. Kdyby svůj chaos neboli magnésii hned nazvali vlastním jménem, které každý zná a jímž tento subjekt nazývá i obyčejný muž, jak dosvědčuje Hermés, stejně by, praví Rosinus, bláhový svět nevěřil, že tato věc v sobě ukrývá tak velké a zázračné síly.

Jestliže Bůh Hospodin nechává filosofický kámen ve velké knize přírody příkladným způsobem nazývat Ježíšem Kristem, mohu i já vhodně uvést o Kristu slova proroka Izajáše, abych tím v souhrnu poukázal na podivuhodnou harmonii a shodu mezi těmito dvěma kameny, kterou následně vyložím. Jeho slova z 53. kapitoly, 2. a 3. verše, znějí takto: …neměl vzhled ani důstojnost. Viděli jsme ho, ale byl tak nevzhledný, že jsme po něm nedychtili. Byl v opovržení, kdekdo se ho zřekl, muž plný bolestí, zkoušený nemocemi, jako ten, před nímž si člověk zakryje tvář, tak opovržený, že jsme si ho nevážili.34 Stejné je to i se synem velkého světa, subjektem všeobecného a velkého filosofického kamene, který, jak bylo řečeno, je obrazem Krista ve velké knize přírody a stvoření. Agmon v Turbě: Kdybychom svůj kámen neskrývali pod mnoha zvláštními jmény, dostalo by se výsměchu i dětem naší moudrosti, protože toto nanejvýš užitečné umění (pro toho, kdo ho zná, nikoliv pro nevědomé, a také oproti jiným uměním, která vyžadují pro svou výuku dlouhý čas) je samo o sobě velmi snadné, a každý, kdo ví jak připravit kámen mudrců, ho může druhého celkem rychle naučit, jak potvrzuje Petrus Bonus Lombardus Ferrariensis v Margarita pretiosa novella v 10. kapitole, kde říká: „Celou práci tohoto umění, jelikož je naprosto jistou a opravdovou cestou, se lze naučit v jednom dni, ba dokonce v jedné hodině, takže je dostatečně znalý mistr jednoduše vysvětlí svému svěřenci, bez dalšího pátrání a hloubání o příčinách, což v žádné jiné vědě či umění takto neprobíhá.“ Ve stejné kapitole více vpředu dokonce říká, že kdyby filosofové chtěli celé umění bezezbytku předat i se vším, co je důležité pro jeho praxi, dokázali by to v nouzi shrnout do 6 až 12 řádek. Tak i hrabě Bernhard z Trevisu v předmluvě říká: Pravím ti, že komu Bůh otevře oči, aby toho dosáhl a nakonec umění pochopil, takový člověk se pak stydí za okolky, jichž se předtím dopouštěl; neboť [toto umění] je docela snadné a lehko proveditelné, že kdybych ti ho ukázal, sotva bys tak snadné cestě uvěřil. Hra dětí a práce žen, říkají filosofové. Proto další filosof říká: Kdo náš kámen nazývá otevřeně jménem, ten jistě nezná jeho síly a ctnosti; kdo však jeho síly zná, ponechá jej jistě nepojmenovaný a neodhalený.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Oheň mágů.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.