Zralé víno

sklizeň 2015 – 2018

Čeněk Pekař

Místo přemluvy někoho významného.....

Miluji slova, věty a jinotaje.

Miluji ještě nevyřčená slova.

Miluji tebe

Tebe teBe

TebE

TEBE

tEbE

i TEbe

a tebe taky

jenom jsem nikdy nemiloval sebe.

Chyběla mi láska.

Možná mám jiný práh vnímání.

Možná mi chyběla, bo ji sám neumím správně dát.

Těm vhodným lidem. V tom vhodném množství.

Tou vhodnou formou. V ten vhodný čas.

Psaní těchto veršů jsem se bavil. Vydání sbírky je pak pro mě odměnou.

Vám přeji, ať se bavíte se mnou.

Ať se bavíte opakovaně, bo poezie se nikdy nepřejíte.

Musím velmi poděkovat

Petře za gramatickou korekci a vymezení letového prostoru (psal jsem, že mám rád jinotaje)

a ségře za roli sponzora.

Tak pojďme na to....

A co jsi ty?

(2016)

jsem duše

která uchází

když z cesty sjedeš do mlází

jsem pastýř

co tě provází

a varuje před nesnází

jsem měď

i zinek v mosazi

co nepodléhá abrazi

jsem jako prostor

za hrází

když splyneš se mnou v extázi

a ty jsi ta

co odchází

Beránek vlka

(2016)

v zápasu boje slova hoří

a nikde žádná pomlka

pod těžkou palbou, která boří

beránek čeká na vlka

bělostné rouno tmavne krví

modravé oči přivírá

kdo nebrání se, bývá prvý

co v litrech krve umírá

zdání jak dítě nerozumu

kdo hroby ze snů vyloupí

co život napsal, nevygumuj

beránek vlka zastoupí

Bez řetězu

(2018)

když život pod rukama běsní

urvané psisko z řetězu

pak ze strachu, který jen vězní

do boudy k němu nelezu

vždyť stačí vidět jeho stíny

válečné barvy ve tváři

hned v hlavě kopu jámu z hlíny

ta moji cestu vytváří

na co mít tyhle marné splíny

jak sluncem byl bych ozářen

když prolezl jsem - zatlouk klíny

uzamkl dveře žaláře

proč máte předem vaše strachy

ta hlína tolik neváží

mít v hlavě „nic“ je víc než prachy

plnost je jenom závaží

Bláto na botách

(2016)

až se zítra rozední

nebudem pospíchat

zůstanem v posteli pro radost z života

tak jako mnohokrát ty se budeš chichotat

já ležím nalevo

vpravo ty sirota

sám ležím na zádech

snažím se o nádech

mě tíží nicota jak bláto na botách

já aniž jsem se zul

hned do peřin jsem vplul

zakryl jsem nahotu

mojí i samotu

Bludný Holanďan

(2016)

jsme jak ztroskotanci

postihnutí dobou

život krmí racky

ti mu z ruky zobou

plachty rozervány divokými větry

moře měří duhou

počítá na metry

za kormidlem prázdno

vlna vlnu střídá

směr a sílu větru nikdo už nehlídá

lehce zpiti rumem asi z nerozumu

loď jsme opustili

každý

ve svém člunu

Bludné kruhy touhy

(2018)

některé touhy, jak to říci

zahladit stopu, zhasnout svíci

občasně křičí v mojí hlavě

putují myslí, vrávoravě

podobny bandě opilecké

ačkoli v ksichtu jsou i hezké

většinou vedou jenom k tomu

například k aktu bez kondomu

k nočnímu kinu u lednice

nač se pak divit, že má svíce

stejně už čadí, k čemu je to

i když se maže, nejede to

říkám si tedy víc než po sté

umění žít je vlastně prosté

stačilo jenom nandat gumu

ostrýma střílí z nerozumu.....

kdo že to je?

se všichni ptáte

no přeci...

středa po deváté

všichni v tom takhle jedem spolu

až na ty, co maj hlavu dolu

ti píší básně

Konfucius

Jestliže člověk ráno chápe Tao, večer může zemřít a nebude toho litovat

Bylo toho málo

(2016)

život nám rozdá mnohé rány

jsou-li nám všechny k užitku?

pořád víc nevím, snad jsou dány

však mám k nim jednu námitku

všechno to, co mě nezabije

pokaždé trochu zmrzačí

jsem jako výraz entropie

příště to bude jinačí

jenom si drhni mě i druhé

dej nám však chvíli oddychu

máš ke stížnostem uši hluché

a děláš to bez ostychu

zatím mě ještě nezabilo

nic z toho, čím jsi na mě šel

bylo snad toho stále málo

abych se proto nevěšel?

Co když se mi jen zdáš?

(2018)

voníš mi po medu

leháš si vedle mne

jediné, co svedu

v té chvíli tajemné

(mlčím)

dívám se skrz víčka

v srdci mám šerosvit

padlý vosk a svíčka

když mě chceš uchopit

(křičím)

I já jsem (na)hoře

našel svou pokoru

v radosti ponořen

dívám se k obzoru

(letím)

Co si tak holka dát kuskus

(2018)

co si holka teďka počnem

vždyť máme ještě cesty kus

snad to zvládnem v rytmu skočném

však každý máme

jiný vkus

když tě takhle vidím z rána

jsi prostě stále krásný kus

kdo je v roli kapitána?

a kdo je plavčík?

hádat zkus

ty máš ráda věci čisté

to jinak bude všemu šlus

tak prý myslí jen stylisté

kde ty jdeš krok

já musím klus

ať nás život jak chce bolí

a k jídlu máme jen kuskus

naše loď má jméno Doli

a na ní plujem

v ruce džus

Do bloků

(2016)

dosud jsem unikal s lehkostí geparda

na klopě visí mi sepraná kokarda

zástupy jásají

vidí mě přicházet

na moje vítězství radil bych nesázet

unaven pokusy utíkat osudu

dlouho už úspěšný myslím si nebudu

cílová rovinka každému zaručí

doběhnout o holi i starých papučích

nečekám medaili, do bloků zakleknu

soupeře bez treter zatím se neleknu

v ruce má kosiště

za pasem ocílku

poběží férově?

uvidím za chvilku

Do ústraní

(2018)

dej mi už pokoj a polib mě na záda

co jsem ti udělal, že mě tak prudíš

třeba tě jako mě jen něco ovládá

proboha neříkej, že se jen nudíš

svět snad byl navržen k jistému účelu

něco se naučit, proto ty lekce

večer si lehnu, jak ráno si ustelu

že je vše náhoda, věřit se nechce

kdybys tak dopřál mi období poklidu

nemluvím o štěstí! .... blbě jsi slyšel

jenže ty stavíš mě nahého v koridu

mám červené trencle! .... býk na to přišel

tak se to prolíná celým mým životem

nejsem-li v koridě, peru si trenky

na valše drhnu je, říkám si s bonmotem

jak je mám dlouho? ... když jsou už tak tenký

konečně když je čas rozerve na cáry

poslední korida .... býk se mi klaní

někdo pak mé tělo naloží do káry

nahého odveze

do ústraní

Enigma

(2018)

jak pokladnice plná světla

jsi růže, která v zimě kvetla

a mrazu se jen lehce smála

když zmrzlá země u ní tála

jak uschlý květ na mrtvém stvolu

jsem nádoba, jenž čelí bolu

a plně prázdná do všech koutů

se hrne střemhlav do chomoutu

jsme oba v tomto divném světe

dva starší fleky na tapetě

a ona sama vyšlá z mody

jak Enigma se svými kódy

pak v plném tichu brzy z rána

zní její slova kódována

a lásku, která neuvadne

je zase vidět celkem snadné

Dveře

(2016)

člověče kde jste se tu vzal?

slyšíte mě?

lekl jsem se, až jsem se málem posral

když jsem otevřel dveře a uviděl ho

svůj ne moc velký byt znám dokonale

alespoň myslím, že

3+1 není tak hodně, abych se v něm nevyznal

před chvíli jsem těmi dveřmi prošel

sice v opačném směru

ale jsem si jistej, že tam nikdo nebyl

a najednou, jak lusknutím prstu

je všechno jinak

pradávná poplachová reakce na intenzivní stres

napadla mě poučka z hodin biochemie

a hned jsem si uvědomil

jakým kalupem se právě teď

do těla vylučuje adrenalin a noradrenalin

buď ho něčím majznu, ale čím?

říkal jsem si

anebo jako.... co ?

oknem to nejde,

skákat ze čtvrtého patra se mi nechce

kdesi v koutku duše se objevilo něco ...

a podobně jako Platon v podobenství o jeskyni

jsem si uvědomil, kde je řešeni

je to zvědavost

tak velká, že překoná i strach

vyšel jsem ven z jeskyně

tedy obrazně řečeno

jinak jsem se opatrně šoural vlastním pokojem

k chlapíkovi, který dělal, že mě nevidí

podal jsem mu statečně ruku

bral jsem to gesto,  jako znamení míru

ruka prošla jeho tělem

chvilku jsem stál jako opařený

a pak mi to konečně došlo

no jasně.... halucinace

Dimethyltryptamine neboli DMT

moje epifýza, ta malá žláza v mozku se asi zbláznila

a produkuje toho nějak moc

s radostí sobě vlastní jsem si luskl prsty

dělám to tak vždycky, když na něco přijdu

bez povšimnutí jsem prošel chlapíkem

rovnou ke dveřím do koupelny

jediné co teď potřebuji je sprcha

myslel jsem si

vzal jsem za kliku

otevřel dveře

a.... do prdele

přede mnou byla nádherná laguna

její tyrkysová modř ladila

s bujnou vegetací všude kolem

a z velké výšky do ní padal vodopád

že by to bylo jen tím lusknutím?

napadlo mě

ale to už jsem se smál

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zralé víno.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.