Marcolfa

fraška v klasickém stylu

Dario Fo

Dle italského originálu vydaného v r. 1984 v Turíně do češtiny přeložil Matteo Difumato v r. 2008

Osoby:

Markýz trerátský (Třígrošák)

Marcolfa

Francesco

Princezna

Teresa

Giuseppe

Salón v jednom rozpadlém hradě. Obrazy se strhnutými plátny, rozcupovaná tapisérie. Mastné skvrny na zdi, stůl, židle, křeslo, z jehož čalounění vyčuhují péra, masivní skříň po jednom z boků a vzadu krb a dvoje dveře – jedny nalevo a druhé napravo. Všude prach, pavučiny a nepořádek.

Na počátku je na scéně Markýz trerátský, muž něco kolem čtyřicítky, nervózních gest a autoritativního hlasového projevu. Je v košili, ale s vycházkovým cylindrem na hlavě. Zrovna šmejdí po skříni, aby našel aspoň trochu vhodné sako, které by si mohl obléci.

Markýz

(protřepává jedno sako, a to právě tak, že na něj padá houf vyklepaného prachu, který ho rozkašle) Ksa-kru! Ech.. uch..

(křičí) Marcolfo! Jaká špína! Marcolfo! Podívejme se, jestli odpoví.. Člověk může být nepořádnější, nedbalejší.. Jen to slovo: nedbalý.. Ale co říkám, nedbalý?; říkám.. ale co říkám?

(pšiká) Hep-čí! Hep-uch.. Marcolfo!

Mezitím vchází zprava stará Marcolfa. Jde malými a tichými krůčky a ocitne se za markýzovými zády.

Marcolfa

(nevýrazným hláskem, jakoby mluvila jen sama k sobě, odpoví) Jsem zde, pane markýzi.

Markýz

(který si evidentně nevšiml její přítomnosti) Marcolfo, kde že to jsi?

Marcolfa

(řve) Jsem tady!

Markýz

(škubne sebou a ustoupí, přičemž bouchne do dveří od skříně, za nimiž stojí Marcolfa, a tak se do nich nechá zbrkle zavřít).

Ale copak se děje? Tak chceš jít tady, nebo ne?

Marcolfa

(ze skříně) Jenže když mi neotevřete.. jak sem můžu jít?

Markýz

A kde teda jsi?

Marcolfa

A kde chcete, abych byla? Jsem ve skříni. Jsem ve..

Markýz

(zmateně) Ve skříni?

(otevírá dveře) A tobě se zdá to místo vhodnější? Tvé místo je v kuchyni, ne ve skříni! Vystupovat, vystupovat!

Marcolfa

(vychází s obtížemi, kýchá) Pane markýzi, byla jsem v kuchyni, pak jste mě volal, volal jste..

(opráší si ruce pod nosem markýze, který se znovu rozkašle)

Markýz

Kšá! A to jsi jako prošla skříní? Odkdy vedou dveře z kuchyně tudy? Podívám se na to.

(Odstrčí Marcolfu a sám vejde do skříně, odkud slyšíme jeho hlas)

Marcolfo, jsi samá lež. Žádné dveře tady nejsou.

Zevnitř je slyšet ještě jeden hlas, chraptivý a podrážděný.

Hlas Francesca

Špína sem, špína tam.. Dejte pozor, kam dáváte nohy!

Markýz

Co se zase děje? (při tom se vymrští ze skříně)

Hlas Francesca

Já to jsem, kdo se ptá, co se děje. Chtěl bych vidět, jak vám někdo jde naproti, zatímco vy byste si dával šlofíka.

(Mezi šaty vylézá z úkrytu a tře si nos)

Markýz

Ach tak, Francesco.. ty jsi také uvnitř..

(otočen na Marcolfu) Teď už rozumím. No tak, nestyďte se! Vůbec vám to nesluší.. tedy ve skříni..

Marcolfa

Já jsem mu taky říkala, že to stojí za houbelec. Však vy víte, jak je to s Francescem. Má své. Říká, že než aby ležel na seně, nebude spát nikde.

Markýz

Nikde?

Franceso

(oprašuje si sako pod markýzovým nosem)

Samozřejmě! Do seníku si lehá zvěř, já jsem člověk.. svobodný člověk, a od chvíle, kdy mi věřitelé pana markýze zatrhli postel, mám právo spát alespoň ve skříni!

Markýz

Skvěle, Francesco! Mluvme rovnou hlasitěji. Za chvilku se tě zřejmě budu muset ptát na povolení, abych mohl dovnitř do svého domu. Ale teď tady velíš ty: tak jen spi ve skříni! Vem si mé sako, to jediné dobré, které mi zůstane, vejdi a vyjdi panskými dveřmi s nůší podestýlky a všechno zašpiň! A jak pošpiníš, tebe nepošpiní!..

Marcolfa

No tak, Francesco, pan markýz má pravdu. Měl by ses omluvit..

Francesco

Tak ty se do mě taky pouštíš? Víte vůbec, o čem mluvím? O čem? Jak nejlépe někomu zanadávat, nebo o tom, že jednoho dne všem přibouchnu dveře a odejdu..

(udeří silou do dveří od skříně, a to tak, že oba dva zmizí v jejím vnitřku)

Markýz

Ty hulváte! Podvodníku! To mi zaplatíš!

(Francesco zmizí, jakmile je od vstupních dveří slyšet zvonění. Markýz se zdá být obezřetným)

Kdo to může být?

Marcolfa

(vyčuhuje mezi markýzovým oblečením)

Vsadím se, že to je to zvíře od Giuseppa, ten správce.. Jsou to dvě nebo tři hodiny, co přišel.. byl venku pro zdvořilost boží.. říkal, že až se ten ubožák vrátí..

Markýz

Kdo je ubožák?

Marcolfa

Ubožák jste vy.

Markýz

Ach tak.. Marcolfo, co si to dovoluješ..

Marcolfa

..ten ubožák má zaplatit včas. Měli by mu rozbít tlamu..

Markýz

(suše) Rozbít tlamu komu?..

Marcolfa

(ukazuje) Tomu nebožákovi..

Markýz

Marcolfo, jak si vůbec můžeš dovolit!..

Marcolfa

Já si nedovoluji, to on si dovoluje.. A ani nechtějte vědět, co o něm říkali předtím..

Markýz

Tak? Musí se mi omluvit na kolenou!

Marcolfa

Dobře, dobře. Teď mu jdu otevřít, aby vás mohl odprosit na kolenou… Necháme ho..

Markýz

(chytne ji za rameno) Příliš to nepřehánějme. Na kolenou.. vlastně.. Není třeba být tak tvrdý na své podřízené..

Marcolfa

Tvrdý? Když je to přinutí vztáhnout ruce..

(chystá se kýchnout, ale Markýz jí dá na nos svou ruku)

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Marcolfa.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.