© C. D. Payne, 2019

Translation © Naďa Funioková, 2019

Cover Illustration © C. D. Payne, 2019

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2019

ISBN epub 978-80-7565-590-5

Jerome C. Booneovi a Elaine Fryeové

Hlavní postavy

Twispovi

Nick Twisp II: vypravěč

Nick Twisp: otec Scotta Twispa a Nicka Twispa II. Rovněž otec Miren a Nerey Lurrietových, které zplodil se Sheeni Saundersovou. Rozvedený s Adou Olsonovou.

Scott Twisp: syn Nicka Twispa a Ady Olsonové. Bratr Nicka II.

Jake Twisp: Nickův mladší bratr. Původním jménem Noel Wescott. Ženatý s Lillian Twispovou.

Joan Twispová: Nickova starší sestra. Provdaná za Billa Tibblea.

Tyler Twisp: Joanin syn a Nickův synovec. Miliardář a vlastník sportovního týmu.

Uma Twispová: psycholožka a manželka Tylera Twispa.

Miren Ohlmannová: dcera Nicka a Sheeni. Provdaná za Rydera Ohlmanna.

Saundersovi

Sheeni Saundersová: Nickova první dívka. Provdaná za Francouze, posléze rozvedená.

Paul Saunders: Sheeniin starší bratr. Otec Veevy Saundersové. Podruhé ženatý s Reynou Veselou.

Connie Saundersová: Paulova první manželka a matka Veevy Saundersové.

Veeva Saundersová: Sheeniina neteř a dlouholetá kamarádka Jakea a Tylera Twispových. Provdaná za spisovatele Desmonda Uptona.

Další postavy

Trent Preston: bývalý přítel Sheeni Saundersové. Ženatý s Apurvou Joshiovou. Otec Azury Prestonové (matka Violet Barnesová).

Azura Prestonová: dcera Trenta Prestona. Krátce provdaná za Scotta Twispa.

Amalda (Almy) Prestonová: vnučka Trenta Prestona.

Cooper Tucker: slepý herec a kamarád Nicka Twispa II.

Denny Turnbull: herec a nepřítel Nicka Twispa II.

Frank C. Wyatt: kamarád Nicka Twispa II. Syn Molly Wyattové.

Chloe Ptuchaová: přítelkyně Scotta Twispa.

Mary Moranová: přítelkyně Nicka Twispa. Matka Lauren a Megan.

Lauren Bedrossianová: dcera Mary Moranové.

Kerri Davidsonová: matka Nicka Twispa II.

Valerie (Kal) a Harvey Haseltineovi: sourozenci a přátelé Nicka II.

Lulu Yeumová: bývalá kamarádka Valerie Haseltineové.

Fabian Luksh: přítel Valerie Haseltineové.

Esmée Carstannová: kamarádka Valerie Haseltineové.

Teresa Zweezová: asistentka žongléra a sestra Peta Zweeze.

Pete Zweez: učitel v autoškole a bratr Teresy Zweezové.

Levák: Nickův kamarád z dětství a jeho současný kuchař/domácí poskok.

Marcus Swandon: bývalý hráč NFL a Tylerův bodyguard.

Květen

PÁTEK, 25. KVĚTNA

No dobře, nějakou dobu sem teď svůj deník zanedbával.

Jsem Twisp. My nejsme bůhvíjak činorodí. Srovnejte se s tím.

Důvodem mý nechuti k psaní je druhý nejdepresivnější slovo, jaký angličtina zná: škola.

Tím úplně nejdepresivnějším je pochopitelně celibát: další faktor, kterej zásadně a setrvale přispívá k mýmu autorskýmu bloku.

Včera byl poslední den školního roku. Díky bohu za tyhle drobný radosti. Ptáte se, jestli sem snad nastoupil na nějakou předraženou a exkluzivní soukromou školu? Kde bych se družil s Přenádherným potomstvem filmovejch hvězd a investorů hedgeovejch fondů?

Kdepak, ani náhodou. Kdeže my a taková rozhazovačnost.

Možná si vzpomenete, že loni v srpnu sme tatík, Levák a já přespávali v pronajatým bytě Sheeni Saundersový ve Westwoodu. Hrozilo nám ovšem bezďáctví, jelikož měla v plánu zakoupit luxusní McSídlo na severu ve Frisku. Tatík navrhl, aby si najala profíka, kterej by to tam důkladně prošťoural, jestli ten palác nemá ňáký defekty. Chlápek našel praskliny v základech a důkazy půdního sesuvu. Rozhodně nic, po čem byste toužili v případě baráku za sedm mega, co trůní na útesu vysoko nad oceánem.

Sheeni se na tatíka naprdla, že jí rozbil ten útesovej sen a navrhla mu, ať si najde nějakej jinej bejvák. Šli sme omrknout byt k pronajmutí na šestnáctým patře stejnýho baráku, kde bydlela. Tatík chvíli zvažoval, že by podepsal nájemní smlouvu, ale nakonec prohlásil, že „vzhledem k tvýmu milostnýmu životu“ by nemoh zaručit, že se nevrhnu z balkónu.

„To nejspíš ne,“ připustil sem.

Nakonec nám jako obvykle přispěchala na pomoc máti Veevy Saundersový. Ochechule (dlouholetá oddaná vyznavačka plastický chirurgie) nám pronajala zakrslej domek v Santa Monice. Lidi tudle přerostlou vesnici považujou za plážový městečko, ale náš bejvák se nachází dalekejch devětadvacet bloků od písku a surfování. Ještě o kousek dál na východ a už bysme byli ve West L. A. Jedná se o štukovanej přízemní domek v laciný satelitní zástavbě, co tam vyprojektovali po druhý světový. Nájem dělá tři a půl tácu měsíčně, což je, jak všichni tvrdí, „kauf století“. Hnedka za rohem stojí KFC, takže celej boží den čucháme smažený kuřata. Děsnej kravál z aut a smrad výfukovejch plynů, co k nám prouděj od nedaleký dálnice I-10. Aspoň mám ale vlastní pokoj a tatík garáž pro svůj Town Car. Žádnej bazén, dokonce ani vířivka. Taky žádnej zahradnickej servis, takže ten mrňavej trávník musím sekat sám. V jednomístný garáži nezbejval prostor pro tatíkův klasickej bílej Kabriolet Lincoln, tak ho střelil slavnýmu herci Trentu Prestonovi, kterej se v něm okázale vozí na filmový premiéry. Tatíkovi zůstalo právo občasnejch návštěv jeho milovanýho vozítka.

Dobrá zpráva pro tatíka je, že mě v rámci úspornejch opatření musel poslat do Santamonický střední. Přes tři tisícovky studentů a jenom kousek cesty na kole z Pica. Nejspíš si nemám na co stěžovat, když byla Samohi dost dobrá pro jinýho vidláka, Jamese Deana v „Rebelovi bez příčiny“. („Samohi“ je přezdívka naší školy. Z jakejchsi nejasnejch důvodů jsme známi rovněž jako Vikingové, ačkoli znásilňování a plenění je na školních pozemcích striktně zakázaný.)

V kampusu, kterej se nachází na vrcholku kopce, se vyskytuje daleko víc chytrejch děcek, než na kolik sem narazil za svýho předchozího studijního působení v Terre Haute – a většina z nich mě posledních devět měsíců totálně zasklívala. Značnej počet okouzlujících, nicméně děsivě nafrněnejch holek, jak bejvá v losangeleskejch krajích zvykem. Některý dle zkazek dokonce i provozujou sex, ale nenatrefil sem na žádnou, co by zaflirtovala se mnou.

Když už je řeč o babách, po zvolení Trumpa Sheeni seznala, že její období „obnovování přátelských vztahů s Amerikou“ skončilo. Sbalila si svých pět švestek a odsvištěla si to zpátky k žabožroutům. Tatík se o tom dozvěděl prostřednictvím pohlednice odeslaný z Paříže.

Soudím, že je to dobrá zpráva pro jeho druhou koc, Mary Moranovou. Ta ale dostala nabídku produkovat nějakej trhák v Polsku. Vrátit by se měla někdy během léta. Tyhle události život s tatíkem zrovna neusnadňujou. Navzdory pokročilýmu věku ten chlap potřebuje „pravidelně smočit“, jak odpozoroval náš kuchyňskej otrok Levák. Právě tyhle sklony jsou příčinou mý přítomnosti na týhle planetě.

Tatíkův biják šel do kin v únoru. Počítám, že ste ho nejspíš neviděli. Nasadili ho ten samej tejden jako dva superhrdinský fláky. Jo, já šel na ty druhý dva filmy taky. Našim tržbám moc nepomohlo, že mu nakonec přiklepli rating R. Takovýhle opatření obvykle spolehlivě zařízne pubertální trh, ale stejně to nezabránilo jedinýmu z děcek, co znám, aby proklouzli dovnitř a očumovali můj zadek. (Předvedenej dvakrát pro případ, že byste ho napoprvý přehlídli.) Moje herecká kolegyně Valerie Haseltineová tvrdí, že to byla moje „špekatá prdel“, co náš PG rating torpédovalo. To není tak úplně přesný, jelikož sem furt moc vychrtlej, než abych vůbec nějaký špeky měl. O ní víc později.

Ten tejden se mnou náš středoškolskej plátek udělal interview, což zvýšilo moji prestiž na zhruba tak pět minut. Aspoň že místní ranaři se pak drželi trochu zpátky. Tomu pisálkovi, co sešolíchal ten článek, sem sdělil, že byl tatík celý dekády „námětem palcovejch titulků ve Vegas“, a nenápadně zdůraznil, že má úzký napojení na mafii. Taky sem zmínil méno svýho mi-liardářskýho bratránka Tylera Twispa. Krom toho, že přišel o nohu, se tomu borcovi z jakýhosi důvodu daří unikat twispovskýmu prokletí. Je jednou z položek na mým kratičkým seznamu „důvodů, proč se neoddělat“.

Některý recenzenti vyslovovali podiv nad tím, proč má letní teenagerovská komedie premiéru uprostřed zimy. Mám takový tušení, že tatíkův distributor nutně potřeboval nějaký love keš. Kal (Valerie) a Cooper Tucker se dočkali všeobecnýho aplausu. Ten druhej má ale výhodu, poněvadž je slepej. Pokud jde o mou maličkost, snažili se mě přesvědčit, že herecká kariéra není tou nejmoudřejší volbou.

Donesly se ke mně zvěsti, že v Portugalsku, kde tatíka z nevysvětlitelnýho důvodu považujou za HVĚZDU PAR EXCELLENCE, se fronty na lístky táhly kolem celýho bloku. Pořád vyhrožuje, že se tam odstěhuje, ale jsou to jenom kecy (doufám). Dobrý je, že my Twispové nejsme schopní se naučit cizí jazyk. Skoro každej den mě nějaký portugalský nebo brazilský roštěnky žádají o přátelství na Facebooku. Docela mi to masíruje ego, ale pořád jsem v tomhle ohledu několik set tisíc obdivovatelek pozadu za bráchou Scottem.

Minulej měsíc sem oslavil šestnáctiny. Už sem dost starej, aby má milovaná Kal splnila svou část dohody za to, že dostala v našem filmu roli Sheeni. Nastal čas na Schůzku s Osudem. Kvůli Naplnění naší lásky. Kvůli Prolnutí našich fyzických bytostí. Kvůli Splynutí jin a jang.

Takže jakej že dárek mi to věnovala k narozeninám?

Naprosto jinej, než bych očekával.

Dala mý nebohý maličkosti kopačky.

Bez možnosti odvolání. Definitivně.

A jako finální ránu z milosti si zablokovala na mobilu mý číslo.

Jaro v L. A., nejtemnější díře na zemi.

Takže jediný, co mi teď zbývá, je ploužit se po tomhle trudným světě jako zombie a lkát do svýho deníku.

SOBOTA, 26. KVĚTNA

Jak se stalo v poslední době mým víkendovým obyčejem, vyjel sem si na kole do Venice a chvíli se poflakoval v blízkosti našeho dřívějšího bejváku (zahradní domek Veevy Saundersový). Nikoli náhodou je to hned vedle baráku, kde žije Kal. Bohužel, po ní ani po jejím opruzáckým bráchovi Harveym není nikde ani vidu. Fakt, že sem toho borečka nezabil, byl jedním z důvodů, který Kal uvedla pro náš rozchod. Nejspíš čekala, že naběhnu do jeho školy a začnu kolem sebe pálit jako ti zbraněma posedlí magoři.

Harv mě před svojí ségrou opakovaně varoval, neustále naznačoval, že moje extrémní nechuť vůči jeho osobě míří na nesprávnej cíl. Když sem o něm slyšel naposled, randil s půvabnou Tiarou Diamond, která hrála Millie Filbertovou v našem filmu. Pořád si na ni vzpomenu pokaždý, když mi Levák šoupne na talíř čerstvě upečenej skořicovej bochánek. Olizuju cukrovou polevu a představuju si, že je to intimní část těla tý lepý děvy. Kdybych se do toho nemontoval, mohla ona zářit coby Sheeni a zamilovat se do mě za vrnivýho doprovodu kamer. Takovýhle věci se v Hollywoodu stávaj pořád, jak můžou potvrdit čtenáři bulvárních plátků ze supermarketů.

Dojel sem pár bloků ke Kalině oblíbený kavárně. Žádnej Haseltine v dohledu, ale u stolku na terase seděla Kalina kámoška Esmée (zkratka z Esmeraldy) ještě s nějakou holkou. Když sem se vynořil z vnitřku kavárny s kafem a tukem napumpovaným muffinem, zamávala na mě, ať jdu k nim.

„Ahoj, Nicku,“ přivítala mě. „Tady sestřenka Riley říká, že tě zná.“

Poznal sem v tý holce spolubojovnici z vikinskýho klanu a zamumlal pozdrav. Odtáhla židli, tak sem se posadil.

„Ty jseš kluk, co hrál v tom filmu, a v jídelně sedí úplně sám,“ řekla Riley, která byla vyšší a o trochu hezčí než její sestřenka.

„Ehm, ne vždycky. Jak se ti líbil film?“

„Neviděla jsem ho. Čekám, až ho pustí na video.“

„Jo, ty a zbytek světa. Tys ho viděla, Esmée?“

„Jasně, Nicku. Nemůžeš s Kal kamarádit, pokud se donekonečna nerozplýváš nad jejím filmem. Hádej, kde je dneska.“

„Nemám tucha.“

„Je v Laguna Beach a natáčí tam reklamu s Cooperem Tuckerem, tím božím slepým klukem.“

„Vážně? Tak on je zpátky ve městě?“

Loni v létě sem ho omylem zachránil před naprosto zaslouženým anonymním životem v jednom zapadákově na severu.

„Na celé léto, Nicku. Bydlí v Beverly Hills, v domě pro hosty u Trenta Prestona. Trent teď nasazuje těžký páky, aby jim sehnal role ve filmu. Cooper se může vozit Uberem, kam se mu zachce, a Trent za něj platí účty. Taky mu dal platinovou kreditku.“

Měl sem toho blba sejmout, dokud sem měl šanci. Ani by nezpozoroval, že se blížím.

„To se Cooper má… a Kal taky,“ prohodil sem. „Nejspíš to spolu dali dohromady, co?“

„Leda by podváděla Fabiana,“ řekla.

„Fabiana?“ vyjekl sem.

„Fabiana Lukshe,“ rozněžnila se. „Je to ten nejžhavější borec na celý naší škole. Chodil s Lulu Yeumovou, jenže Kal Lulu nesnáší, a tak jí Fabiana přebrala. Jeho máma je bílá, ale táta je černoch, Mexičan, Apač, Vietnamec a Íránec.“

„Trochu překombinovaný,“ podotkl sem.

„No, Kal si myslí, že v minulosti jeho rodu nejspíš proběhlo nějaké to znásilnění. Fabian je neskutečně sexy. Lulu z toho byla pochopitelně zničená.“

„Proč vlastně Kal Lulu nesnáší?“ zeptala se Riley.

„Dřív bývaly nejlepší kámošky. Jenže pak se v šestý třídě začala Lulu dřív vyvíjet. Kal usoudila, že se nad ni Lulu kvůli těm kozám vyvyšuje. Vždyť víš, že je všude vystrkuje. A chtěla pořád nakupovat podprdy a probírat různý aspekty push-upek. Kal je děsně soutěživá, takže tím u ní měla Lulu utrum.“

„A tvoje kozy jí nevadí?“ zajímala se Riley.

Esmée byla jedna z těch malých, ale v horních partiích solidně obdařených holek.

„Ne, já se nepočítám. Podle jejího názoru jsem v oblasti hrudníku přerostlá.“

„Co myslíš ty, Nicku?“ zeptala se mě s úsměškem její sestřenka, sama kapánek přerostlá.

„Já bych to takhle rozhodně nevyjádřil. Jak se hláskuje to Fabianovo příjmení?“

„L-U-K-S-H,“ řekla Esmée. „Vyhledej si ho, Nicku, ale pak mi nevyčítej, pokud z něj dostaneš smrtonosnou depku.“

„Na co vůbec je ta reklama?“ zeptala se Riley.

„Zní to neuvěřitelně, ale na ochucené jerky.“

„Na sušený hovězí?“ zeptal sem se pochybovačně.

„Ne, Nicku. Je to organické sušené krůtí maso s příchutí manga a meruňky. Kal ho zkoušela a říkala, že málem vyblila oběd. Naštěstí od nich scénář vyžaduje, aby s ním jenom mávali ve vzduchu, a ne aby to doopravdy jedli. Tolik jí závidím. Dostane dost prachů, aby si za ně pořídila BMW.“

„Ta holka měla vždycky kliku,“ povzdychla si Riley.

„Já vím. Má svět omotanej kolem malíčku. Tady Nick jí sehnal roli v tom svém filmu i potom, co mě donutila, abych ho mučila. Ještě jednou sorry, Nicku.“

„Nic se nestalo,“ zalhal sem. „Nechtěla by sis vydělat pár dolarů, Esmée? Zaplatím ti, když ji zhypnotizuješ. Donuť ji, aby se rozešla s Fabianem a vrátila se ke mně.“

„To udělat nemůžu, zlato, i kdybych chtěla. Ztratila jsem svůj dar. Ta katastrofa s Harveym totálně nabourala moji sebedůvěru. V současné době bych myslím nedokázala zhypnotizovat ani kuře.“

„A kromě toho by tě tvůj táta zabil, kdybys to zkusila,“ upozornila Riley.

„Já vím. Je to taková pruda, když musím dobývat kluky jen za pomoci svého vzhledu a osobnosti. Nechceš někdy zajít do kina, Nicku? Pořád před Kal básním o tvý rozkošný prdelce.“

„Promiň, Esmée. Pochybuju, že by s tím můj tatík souhlasil.“

To jemu zůstaly na krku účty za navrácení mýho duševního zdraví poté, co si se mnou s Kal vystřelily.

Když sem se zvedal k odchodu, rozloučila se se mnou Esmé slovy: „Pokud je to nějaká útěcha, Nicku, Kal se chová k Fabianovi skoro stejně hrozně jako k tobě.“

„Díky. To je fakt ohromná útěcha.“

Dojel sem zpátky na pláž, posadil se do písku a vyhledal si Fabiana Lukshe na mobilu. Esmée měla pravdu. Jsem smrtonosně deprimovanej.

Nejvyšší čas najít si nějakou vysokou budovu, ze který bych se mohl vrhnout dolů. Malý krok pro člověka, velký skok do zapomnění.

NEDĚLE, 27. KVĚTNA

Po krušný noci už teď nevidím věci tak chmurně. Jasně, Fabian je vysokej, neskutečně hezkej, mezi vrstevníky oblíbenej, inteligentní a „talentovanej“ skladatel počítačový hudby, kterej vydal dvě cenama ověnčený (a nepochybně neposlouchatelný) cédéčka. Je to ale opravdu šálek Kaliný kávy? Dala mi kopačky, protože jsem ztratil její přízeň? Nebo mě jenom odklidila z cesty, aby mohla snáz odloudit Fabiana svý nepřítelkyni? To druhý by ukazovalo na určitý nedostatek upřímnosti v jejích citech vůči němu.

Abych trochu naboural Fabianovo vysoký mínění o svý osobě, nechal sem na Amazonu brutálně negativní jednohvězdičkovou recenzi na jeho cédéčko pod uživatelským ménem Nemám hudební hluch. Inspiroval sem se textem, kterej vyplodil jeden z těch takzvaných filmových kritiků na rottentomatoes.com. Nechápu, že je v dnešní době vůbec některej herec ochotnej postavit se před kameru. Dokonce i na Meryl Streepovou trolové pravidelně hážou špínu. Předpokládám, že ti troglodyti to daj Kal a Cooperovi pořádně sežrat, až se začne vysílat ta jejich reklama na sušený maso. A nepochybně po zásluze!

Zrovna sem se propracovával miskou cornflaků, když se ze svý ložnice vyšoural tatík.

„Odlož tu lžíci!“ zařval.

„O co de, kruci?“ vyjekl sem, když mi z nosu přestaly vystřelovat cereálie a mlíko.

„Nekaz si chuť, kluku. Jdeme na brunch k Tylerovi.“

„Proč tam musím chodit? Není tam nikdo v mým věku. Jenom halda ječících mrňat a nudný Twispové.“

„Ani nevíš, jaký máš štěstí. Spousta důležitých lidí by vraždila, aby je pozvali na brunch u Tylera Twispa.“

„Jo. A já bych vraždil, aby mě tam nezvali.“

Cestou tam sem nadhodil, že si Kal kupuje BMW a její brácha jezdí ve vlastním Mini Cooperu.

„Myslel jsem, že jste se rozešli,“ odvětil tatík.

„To je jenom dočasný. Napadlo mě, že bych si koupil fáro za část těch prachů z Hoppera.“

Před nějakým časem tatík prodal akvarel Edwarda Hoppera (svatební dar nic netušící tety jeho exmanželky) a přes značnou nechuť mi vysolil drobný procento.

„Šestnáctiletí nepotřebujou auto. Kromě toho, obě ty Haseltineovic děcka jsou starší než ty.“

„Jenom o maličko. A jak mám podle tebe jezdit na rande?“

„To je v daném okamžiku čistě spekulativní otázka. Nikde nevidím frontu holek, co si s tebou touží vyrazit.“

„Pracuju na tom.“

Taky sem mimochodem nikde neviděl frontu bab, co si chcou vyrazit s ním. Zatímco Levák strávil celou noc někde venku s buchtou, co sbalil v baru Bzzzzzz, kde se loni v létě konala naše dotočná.

„Pokud nechceš, aby tě vozil Levák, můžeš si vzít Uber. A vůbec, ve tvým věku s sebou stejně nesmíš vozit další nedospělý osoby.“

„Jo, stejně jako ty bys neměl při řízení mluvit do mobilu.“

Všichni Twispové jsou notorickými přestupovači zákona.

„Uděláme to takhle, synu. Zaplatím ti autoškolu, a až dostaneš řidičák, můžem si promluvit o tom, že by sis příští rok pořídil auto.“

„Uvažuju o ojetým mustangu nebo camaru. Ale nechci žádnou starožitnost.“

„Já uvažuju o něčem velkým s tlustou ochrannou vrstvou oceli. A tím nejmenším čtyřválcovým motorem, co vyrábějí.“

Těžko uvěřit, že tenhle chlápek bejval v mládí nezkrotným rebelem.

Doufal sem, že se na brunchi ukáže Scott, i když brácha je nejspíš příliš zaneprázdněnej v Bakersfieldu. Na kabelovce, kde vysílaj jeho seriál „Naftař“, jim přiklepli další sezónu. Určitě si vzpomenete, že v epizodě z minulýho tejdne se snažil vykroutit z dvojí žaloby o uznání otcovství (zaplet se s kozatejma dvojčatama).

Jako obvykle sem se většinu času bavil s Desmondem, romanopiscem a manželem Veevy Saundersový. Loni mi vyhrožoval, že mě nechá odkrouhnout, jelikož sem vypátral jeho tajnou sbírku starožitnejch armádních tanků, ale už sme se přes to oba přenesli. Dřepěli sme spolu se svejma talířema na terase a ignorovali úchvatnej výhled na Santamonickej záliv. Řek sem mu, že Kal hraje v reklamě na sušený maso.

„To by jí mohlo pomoct,“ usoudil Desmond. „Takhle si jí spíš všimnou. Dělá to tak spousta herců, co se snaží prorazit. Pokud si vzpomínám, Diane Keatonová kdysi natočila reklamu na deodorant.“

„A to má bejt kdo?“ zajímal sem se.

„Můj bože, ztrácím víru v budoucnost této planety.“

Samozřejmě sem věděl, o kom mluví, ale těšilo mě nadělat Desmondovi v hlavě trochu bordel. Zeptal sem se, jestli už se setkal s tím Kaliným novým klukem.

„Byl mi v rychlosti představen. Je až absurdně hezký. Jeho úsměv dokáže člověka oslepit na šedesát kroků. Mám pocit, že i Valerii ta jeho krása poněkud zastrašila.“

„Musí přece mít nějakou tu chybičku,“ nadhodil sem pln naděje.

„Ne, v případě tohohle kluka evidentně Bůh zmobilizoval veškeré síly. I když předpokládám, že postrádá rentgenový zrak a nedokáže ohýbat ocelové tyče holýma rukama.“

Aspoň drobná útěcha.

„Možná ho začlením do své příští knihy,“ prohodil Desmond, zvednul prázdnou sklenku od šampaňskýho a zamával s ní na jednoho z Tylerových uniformovaných brunchových nevolníků.

„A zabil bys ho nějakým kreativním způsobem?“ nadchnul sem se.

„Může být, Nicku. Mohl by být solidním protivníkem pro mého hrdinu. Pochopitelně bych mu pár let přidal. Napadá mě násilná smrt zahrnující značnou míru znetvoření obličeje.“

Mám takovej pocit, že Desmond nenávidí Fabiana stejně jako já. Pochopitelně není žádným tajemstvím, že jeho zájem o Kal není tak docela nevinnej.

Aspoň že můj běsnící chtíč odpovídá věku.

Taky sem zamával sklenkou, ale dolili mi akorát pomerančovej džus.

Po jídle sme všichni nastoupili do útvaru a odpochodovali o kus dál ulicí, abysme okoukli Tylerovu nejnovější akvizici. Našel po kapsách pár drobnejch a zakoupil sousední nemovitost, kterou připojil ke svejm opulentním pozemkům. Dal odstranit tenisovej kurt a bazén a ve vzniklým prostoru vytvořil tropickej habitat obehnanej plotem. Jeho novým obyvatelem byl ten nejmenší slon, co sem kdy viděl.

„Jak rozkošné!“ zvolala Veeva Saundersová. „To je miminko? Kde má matku?“

„Je to samička a už je jí skoro rok,“ řek Tyler a nabídl tomu tlustokožci o rozměrech rotvajlera hrst sena. „Mý děcka ji bohužel pojmenovali Pišťule.“

„Co to s ní je?“ zeptal se strejda Jake. „Proč je tak malá?“

„Není jí nic,“ řek Tyler. „Jedná se nejspíš o toho nejvzácnějšího slona na zemi. Tři generace čínský obchodnický rodiny v Thajsku usilovně křížily extrémně mrňavé slony. Tahle je zatím jejich nejmenší. Až úplně doroste, neměla by její váha výrazně překročit dvě stě kilo.“

„A já myslel, že chceš mít vždycky všechno jen největší a nejlepší,“ poznamenal Desmond.

„Ne když přijde na slony,“ odpověděl Tyler a sarkasticky se ušklíbl.

Trochu ironie. My Twispové se jako šílení snažíme křížit, abysme byli co největší a nejvyšší. Zatím je Tyler náš jedinej úspěch.

„Potřebuju někoho, kdo by ji na pár hodin odpoledne chodil krmit a trochu ji navykl na lidskou společnost,“ řek Tyler a s pohledem upřeným na mě. „Nemáš zájem o letní brigádu, Nicku?“

„Bere to,“ ozval se tatík.

„Kolik dělá plat?“ informoval sem se.

„Nabízím pětadvacet babek na hodinu,“ řek Tyler.

„Vezmu to za třicet,“ odvětil sem.

„Udělá to za pětadvacet,“ rozhod tatík. „A rád.“

Teta Lillian vytáhla telefon, aby si s Pišťulí pořídila selfíčko.

„Uvítal bych, kdybyste si focení odpustili,“ upozornil Tyler. „Popravdě nemám od města povolení chovat slona. Musíme ji držet pod pokličkou.“

Tohle je jedinej slon, kterej by se pod ni případně vážně vešel.

Všim sem si, že Tylerova manželka Uma neprojevuje pro jeho novou minizoo přílišný nadšení. Byla by radši, kdyby sbíral tanky?

Takže teď je ze mě ošetřovatel a společník trpajzličího slona. Stál sem o letní brigádu asi jako o třetí varle, ale my Twispové musíme uvažovat dopředu. Tenhle dovádivej sloník by se mohl šiknout.

PONDĚLÍ, 28. KVĚTNA

(Den památky padlých)

Nemáme žádný Twispy, který bysme navštěvovali na hřbitovech veteránů, poněvadž náš rod se vojenský službě vždycky vyhýbal. Tak trochu jako volení vůdci naší země. Určitě by mi narostly patní ostruhy, kdyby někdy znovu zavedli povinnou vojenskou službu. Velká škoda, že v hokně nezačínám dneska, Tyler by mi musel vycálovat dvojnásobnou mzdu. Něco málo sem si o slonech vygooglil. Tu a tam zabijou člověka, takže si musím dávat pořádnýho bacha. Údajně sou chytrý, ale na druhou stranu to nejsou oni, kdo si to přifičí do zoo, aby tam obhlížel lidi v klecích. Jejich množení je hobby na dlouhý lokte, jelikož březost trvá u slonů dvaadvacet měsíců.

K mýmu překvapení mi zavolal Cooper Tucker. Zajímalo ho, proč nehýřím nadšením, když ho slyším.

„Coopere, tvé chování překročilo všechny myslitelný meze. Neustále se mi sáčkuješ do mejch buchet, vole. Napřed to byly Kal a Lauren a potom Tiara.“

„Promiň, Nicku. Nebyl jsem zvyklý, že si mě holky všímají. U nás doma všecky odpuzuje ta záležitost s mým zrakem.“

„No dobře, když to říkáš.“

„Nechceš přijít? Můžu pro tebe poslat Uber. Povykládáme, co je nového.“

„Bude tam i Kal?“

„Ne, ta jela do Knottʼs Berry Farm.“

„Kal nesnáší zábavní parky.“

„Zjevně její odpor ochabuje, pokud ji tam doprovází Fabian. Přijeď za mnou. Jsi v L. A. můj nejlepší kámoš.“

„Myslel sem, že tvůj nejlepší kámoš je Harvey Haseltine.“

„Harvey je taky super. Auto může být u tvého domu za dvacet minut.“

„No tak dobře.“

Sídlo Trenta Prestona se nacházelo v luxusní vyvýšený části Beverly Hills, ne v prostejch nížinách. Vyjedete po klikatý cestě a tam se na vrcholku kopce rozkládá jeho stromovím obestřený Xanadu. Větve stromů byly hustě obsypaný výraznými fialovými kvítky. Předpokládám, že kvetou akorát bohatejm lidem. Hospodyně, která mi otevřela dveře, mě nasměrovala k domku pro hosty za bazénem. Byl fakticky jasnej den, takže byly vidět výškový budovy v centru L. A. na východě a modravej Pacifik na západě. Ten ostrov v dálce mohla bejt klidně Catalina. Cooper byl o něco vyšší a vypadal líp, než když sem ho viděl naposled. Kéž bych moh říct to samý o sobě. Nadšeně mě objal.

„Nějak jinak voníš, Nicku.“

„Jo, když už je ten svátek, nacákal sem na sebe něco Levákovy kolínský. Je to magnet na ženský. Jejda, ahoj.“

Teprve teď sem si všiml holky, co seděla na gauči v části obýváku se sníženou podlahou. Zvedla se, přistoupila ke mně a natáhla ruku.

„Ahoj, já jsem Amalda. Vnučka Trenta a Apurvy.“

„Ahoj,“ řek sem taky a potřásl jí rukou. „Jak jsi k tomu vůbec přišla?“

„Můj táta je ten syn, kterého spolu zplodili na střední v Ukiahu. Loni odešel z armády na penzi. Azura Prestonová je jeho nevlastní sestra.“

„Dělá to z ní tvoji nevlastní tetu?“

„Ne, já ji považuju za normální tetu. Tuším byla krátce provdaná za tvého nevlastního bratra. Bydlíme dole pod kopcem.“

„To se nedá považovat za doopravdický manželství,“ poznamenal sem. „Netrvalo ani den a nechali ho anulovat.“

„Já vím. Tátu to dost rozhodilo.“

„Almy je armádní dítě, takže žila všude možně,“ řekl Cooper. „Nickův táta znal tvé prarodiče v Ukiahu. Býval to nezvladatelný a potřeštěný kluk.“

„Jo, viděla jsem ten film,“ přitakala. „Podle všeho to byl pěkný spratek.“

Tak Amalda viděla můj holej zadek na stříbrným plátně. A mýho bráchu považuje za podrazáka. Zrudnul sem a odvrátil se, abych podrobněji prozkoumal výhled z nedalekýho okna.

„Líbilo se mi, jaks to zahrál, Nicku,“ poznamenala.

Znova sem se otočil k ní. Holky, který vypadají takhle, musíte absorbovat po malejch dávkách.

„Jo, tobě a pár tisícům koc v Portugalsku. Tvoje máma je Američanka?“

„Egypťanka s trochou marocké krve. Táta tam jeden čas sloužil během první války v Zálivu.“

„Když už jsi tady, Nicku,“ řek Cooper, „potřeboval bych, abys mi Almy popsal. Nebyla moc vstřícná, pokud jde o její vzhled.“

„Nevadí ti to?“ zeptal sem se jí.

„Ani ne. Slyšela jsem, že jsi tak trochu spisovatel.“

„No dobře, Coopere. Řek bych, že je asi tak metr padesát vysoká.“

„No dovol, Nicku! Měřím sto padesát šest a půl centimetru.“

„Zrovna sem se chystal říct, že je na svoji postavu mimořádně vysoká. Má černý vlasy, střední délka. V podstatě oválný obličej. Vysoký čelo. Jemné rysy. Dokonalá pleť, ne olivová, trochu světlejší. Lícní kosti jako Audrey Hepburnová. Velké tmavé oči. Ne černé. Skoro hodně tmavě fialové. Aspoň ve světle.“

„Uchvacující?“ zeptal se Cooper.

„Jo, někde mezi uchvacujícíma a naprosto neodolatelnýma. Krásně je zdůrazňujou ty dlouhý řasy.“

„A co její ústa?“ informoval se Cooper.

„Hotový růžový poupátko.“

„Vybízejí k polibku, Nicku?“

„Rozhodně vysílají tenhle druh vibrací.“

„Kolik bys řekl, že jí je?“

„Tak čtyřiadvacet.“

„Kéžby. Je mi šestnáct, pitomče.“

„Pokračuj, Nicku,“ řek Cooper.

„No, je spíš hubená, ale má ideální proporce.“

„Nazval bys ji vnadnou?“

„Nazval bych ji nevnadnou.“

„Tak to už by stačilo,“ rozesmála se Almy. „Jste pěkný párek mužských šovinistů.“

Šli sme ven okouknout pozemek. Almy nabídla Cooperovi pomocnou ruku. Nejsem si jistej, jestli to potřeboval, nebo ji jenom rád ošmaťchával. Obvykle se naučí orientovat na novým místě sakra rychle. Akorát říkal, že slepí lidi nesnášejí sníženou úroveň podlahy.

Almy pro mě vyštrachala z rodinnýho rezervoáru plavky a šli sme prubnout Trentův bazén. Zlehka sme se smočili a pak sme se rozvalili na lehátkách a posloužili si ze široký nabídky jídla a pití. Almy na sobě měla decentní jednodílný plavky, ale když se mnou mluvila a nahýbala se přitom přes opěrátko lehátka, byl sem vděčnej za sluneční brejle a ručník na klíně. Zeptal sem se, kam chodí na školu.

„Beverlyhillská střední.“

„Tak to patříš k našim nenáviděným rivalům. Já chodím na Santamonickou střední.“

„Co jsem slyšela, jsou ve vaší škole samí úpalem stižení žabaři. Desítky vás nebohých tupounků se o každých jarních prázdninách utopí na pláži. Děda se nabídl, že mi zaplatí soukromou školu, ale já nejsem žádnej nafoukanej snob.“

„Fakt ne? Myslel sem, že tohle je základní podmínka přijetí na Beverlyhillskou střední,“ odpověděl sem.

Zasmála se. Má sexy smích.

„Viděla jsem to tvoje video na YouTube, Nicku. Loni jsi získal celou novou rodinu.“

„Jo, byl sem vytržen ze Středozápadu jako při mimozemským únosu. V Terre Haute ovšem člověk na takovýhle výhled nenarazí.“

Mluvil sem stejně tak o ní jako o panoramatický vyhlídce, co se rozkládala za nekonečně vzdáleným okrajem bazénu.

„Slyšel jsi, že jsme natočili televizní reklamu, Nicku?“ zeptal se Cooper.

„Jo, krajem se šíří tyhle ošklivý zvěsti. Jaký to bylo?“

„Super. Almy v tom hraje taky.“

„Fakticky?“ podivil sem se.

„Šla jsem se tam jenom kouknout a taky mě zlanařili. Nejspíš chtěli trochu etnické diverzity. Nikdo neví, co jsem zač, ale aspoň nejsem slečna Superbílá jako Valerie Haseltineová. Napřed ovšem museli brnknout mým rodičům, aby získali svolení. Máma řekla, že jí to neva, pokud budu mít na sobě halenku a šortky.“

„Moji Almy v mrňavoučkých bikinách nikdo očumovat nebude!“ uchichtl se Cooper.

„Myslím, že Valerie ze mě nebyla moc nadšená. Slyšela jsem, že vy dva jste spolu dřív chodili.“

„Jo, něco na ten způsob. Zmínila se o mě?“

„Ne, pokud si vzpomínám.“

„Tak jakej byl scénář?“ zeptal sem se. „Co jste dělali?“

„V podstatě jsme tam akorát maniakálně hopsali po pláži,“ odpověděla. „Jako bychom byli všichni narvaní amfetaminy. Potom jsme se rozběhli k piknikovýmu koši, vyškubli z něho proužky sušeného masa a tvářili se, že zažíváme náboženský vytržení. Děsně jsme přehrávali. A tohle jsme museli zopakovat asi tak padesátkrát.“

„Ten režisér byl daleko náročnější než tvůj táta, Nicku,“ poznamenal Cooper. „Pořád vyžadoval víc energie a víc smíchu. Vypadalo to, jako by si psychopatický děcka z kultu uctívačů jerky udělaly výlet na pláž.“

„Pošlou nám e-mailem link na sestříhanou verzi,“ řekla Almy. „Doufám, že to nebude moc velkej trapas. Dali nám každému bednu sušeného masa. Máma je děsně šetrná, takže má nejspíš v plánu nás donutit, abychom to snědli.“

Ještě párkrát sme se zašli smočit a pak se rozložili kolem bazénu a opíkali se tam jak ještěrky. Celkově vzato sem si ten den s Cooperem užil daleko víc, než sem čekal. Před odchodem sem dostal od Almy telefonní číslo. Zeptal sem se, jestli už má řidičák.

„Jenom povolení sedět za volantem pod dohledem dospělého řidiče,“ řekla.

„Tatík se mě chystá zapsat do autoškoly. Nechceš tam chodit se mnou?“

„Jasně, dobrý nápad. Proberu to s tátou.“

„Já chci taky řidičák,“ přihlásil se Cooper.

„Ehm, tak s tím by moh bejt menší problém,“ upozornil sem.

„Na silnicích už se objevujou samořídící auta, Nicku. To znamená svobodu dopravy pro miliony slepců.“

Jo, už se nemůžu dočkat.

Po večeři mi zazvonil telefon. Byl to zase Cooper.

„Trochu jsem přemýšlel, Nicku. Víš, jak tě naštvalo, že se chovám pozorně ke tvým holkám?“

„To bylo víc než nějaká pozornost, kámo. Vyjížděl jsi po nich jako nějakej sexuální maniak.“

„To není pravda. Zkrátka, já to cítím stejně, když to zkoušíš na Almy.“

„To není zdaleka to samý, kámo. Nezaregistroval sem dneska jedinej důkaz toho, že by tě považovala za svýho kluka.“

„No, poznali jsme se teprve před pár dny.“

„Tudíž jsme na jedný lodi: sázky sou vyrovnaný. Dáme tomu volnej průběh. Takže s nikým nechodí – teda kromě tebe?“

„Esemeskuje si s jedním klukem z Kansasu. Tam dřív žila.“

„Fajn, tak ten už je mimo hru. Klidně ho můžem pustit z hlavy.“

„Je fakt tak hezká, jak jsi ji popisoval, Nicku, nebo jsi s ní jenom flirtoval?“

„Teďs to trefil, kámo. V reálu je vlastně nic moc. Jenom sem jí lichotil, protože mi jí bylo líto. Měl by ses na ni vykašlat.“

„Lháři!“

„Neměl bys zapomínat, Coopere, že moje rodina má s tou její kus společný minulosti. Podle tatíka Apurva málem přišla o panenství s ním, a ne s Trentem.“

„Co se stalo? Nepostavil se mu?“

„O tom silně pochybuju. Neprozradil mi všecky detaily, ale měli spolu nějaký techtle.“

„To je další důvod, proč bys měl nechat Almy na pokoji. Vždyť by se to dalo prakticky považovat za incest.“

„Musíš si trochu oprášit znalosti biologie, kámo. A kromě toho, proč by se měla zabouchnout do tebe? Za pár měsíců odsud odjedeš.“

„Ne, pokud dostanu roli v televizním seriálu. Nebo Almy a ožením se.“

„Nech si zdát, blbe! Nic z toho se nestane.“

„To ještě uvidíme, Nicku. Tvůj brácha se mi snaží dohodit hostování v ‚Naftařovi‘.“

„Tak to hodně štěstí. Pochybuju, že by se po naftovejch vrtnejch věžích poflakovalo bůhvíkolik slepců.“

Ten blb mi zavěsil. Možná sem ho nasral. A proč můj brácha nepodporuje moji hereckou kariéru?

ÚTERÝ, 29. KVĚTNA

Divný, ale je to pravda: dneska časně ráno (na svý poměry) mi volala Kal.

„Překvapuješ mě, Nicku. Cooper je krajně pobouřen. Takhle se se slepcem nejedná.“

„Nejsem si jistej, jestli jseš zrovna ty ta pravá, která by měla druhý poučovat, jak mají jednat s lidma.“

„Ta holka není nic pro tebe. Vyznává hodnoty střižené na míru Kansas City. Její táta je voják. A děda jí dal za úkol, aby se tohle léto starala o Coopera. Měl by sis hledět svého.“

„Rada, kterou by sis docela dobře mohla vzít k srdci sama, miláčku. Jak bylo v Konttʼs Berry Farm?“

„Nesnáším slídily. Po tom, co dělám, ti vůbec nic není.“

„Nevolala bys mi, kdybys mě pořád nemilovala.“

„Trpíš bludy, Nicku Twispe. Jsi šílenec trpící bludy!“

„Je nám osudem předurčeno kráčet životem pospolu, miláčku. Hodlám si od tebe vybrat ten dluh.“

„Leda přes mou mrtvolu. Tohle je sexuální harašení toho nejhoršího druhu. V tomhle městě už ti to ale neprojde, příteli. Dopadneš jako Kevin Spacey a jemu podobní. Stane se z tebe vyvrhel. Tvůj agent ti ani nezvedne telefon.“

„Já nemám agenta.“

„To mě nepřekvapuje.“

„Jakej model BMW máš v plánu si koupit?“

„Tohle rozhodně není tvůj problém.“

„Máš číslo na Lulu Yeumovou? Jak sem pochopil, je čerstvě nezadaná. Napadlo mě, že bych ji někam pozval.“

„Přesně o tomhle mluvím. Nahlásím to tvoje špiclování FBI!“

„Vždycky je radost si tě poslechnout, miláčku. Brnkni mi kdykoli.“

Tohle je náhodou pravda. Fakt tu holku rád poslouchám. Její has zní mejm uším jako rajská hudba.

Zmáčknul sem tatíka a donutil ho vyjádřit souhlas s autoškolou, která nabízí deset hodinovejch lekcí za pět set padesát babek. Prej že sedmadevadesát procent jejich absolventů projde testama na první pokus.

„Nic levnějšího by se nenašlo?“ zeptal se.

„Fakt ne, tati. A tihle lidi maj nejlepší ohlasy na Yelp. Specializujou se na neurotický studenty.“

„Copak ty jseš neurotickej?“

„Jenom když řídíš ty.“

Zeptal sem se ho, jestli tuší něco o tom, že má Trent Preston rozkošnou vnučku.

„Jo, vzpomínám si, že se o ní zmiňoval. Myslím, že je zhruba tvýho věku. Snaž se jí nezlomit srdce nebo ji nepřivést do jináče. Scott už s touhle rodinou vyvolal dost rozbrojů. Trent je můj nejstarší kamarád.“

Spíš to vypadá, že je to tátův jedinej kamarád, ale tohle sem si nechal pro sebe.

Zavolal sem Almy a vyložil jí plán. Souhlasila, že začnem chodit do autoškoly příští pondělí.

„Škoda že nemají v nabídce jízdy ve dvě ráno,“ poznamenala. „To jezdí míň aut.“

„Jenom o trochu. Žijem ve městě, který nikdy nespí.“

„Myslela jsem, že to je New York.“

„Je tu jeden podstatný rozdíl. Newyorčani, když nespí, tráví čas v metru. Zatímco my se probíjíme hustým provozem.“

„Na dálnici nevyjedu, dokud nezískám trochu praxe. Zatím nejsem na křest ohněm připravená.“

„Určitě nás zkraje nikam mimo místní komunikace nepustí. Ani instruktoři netouží umřít. Nezajdem zítra ráno na kafe?“

„Jasně, Nicku. V kolik?“

„Řekni si. Jsem flexibilní.“

„Musím se domluvit s Cooperem. Chce jít taky.“

Do hajzlu.

Kal mě překvapila a poslala mi esemeskou číslo na Lulu Yeumovou. Napsala: „Sexuálním násilím posedlému špiclovi. Lulu si tě zaslouží.“

Neobtěžovala by se tu esemesku poslat, kdyby neměla pořád zájem.

Po obědě sem zajel na kole k Tylerovi. Dle dohody sem se sešel u ohrady Pišťule s Bergenem, Tylerovým namistrovaným německým tajemníkem. Podal mi několik stránek instrukcí, kterak o slona pečovat a krmit ho.

„Pan Twisp vás považuje za zodpovědného, ovšem já o tom mám jisté pochybnosti,“ řek s tím svým nacistickým přízvukem. „Nezapomínejte, že celý pozemek je pod neustálým dohledem kamer. Dáváme si na vás pozor.“

„Ehm, jasně. Dík.“

Vyslovil to „pot nojstalym tochletem“, ale nechal sem to bejt. Napadlo mě, jestli se už narodil s pohrabáčem v prdeli, nebo mu tam byl vražen později.

Jelikož nejsem slepejš, všim sem si, že je teď v ohradě navíc kozel, tak sem se zeptal, kde se tam vzal.

„Kozy a sloni jsou stádní zvířata. Nerada zůstávají sama. Pan Twisp zvolil jako společníka kozla. Buďte opatrný. Občas mívají tendence lidi trkat.“

Sdělil sem mu, že když se teď musím navíc vyhejbat životu nebezpečnejm kozlům, měl by se to odrazit na mý hodinový mzdě. Řek, že to probere s „naším zaměstnavatelem“.

Kozel si udržoval odstup, zato Pišťule byla ohromně přátelská. Třela se o mě jako kočka a prozkoumávala mi chobotem kapsy. Taky mi sebrala z nosu sluneční brejle a já ji musel honit po pozemku, abych je dostal nazpátek, čímž sem dost vyděsil toho jejího kozího kámoše. Její hlasový projevy značně připomínají pištění, takže její přitroublý méno zřejmě pramení odsud. Osprchoval sem ji hadicí a pak sem jí nacpal na sváču do krmelce seno, mrkev, nasekanej meloun a něco nepříliš lákavě vyhlížejících granulí. Velkej flák petržele si odpustila, což bych já udělal taky.

Podle instrukcí sem do označenýho kontejneru přepravil lopatou početný hromady sloního trusu. Nevěděl sem, jestli maj zájem i o tu kozí produkci, tak sem ji nechal bejt. Jelikož nebyly poblíž k dispozici pánský záchodky, ulevil sem si za stromem.

Zrovna v tu chvíli šel kolem Marcus Swandon, Tylerův hrůzunahánějící šéf ochranky. Poznamenal, že bych moh použít hajzlíky v domě, poněvadž postranní vchod se nezamyká.

„To tam nikdo nebydlí?“ zeptal sem se.

„Ne. Tyler se zatím ještě rozmýšlí, jestli ho nemá strhnout.“

„Proč? Vypadá, že by v něm klidně mohla žít nějaká filmová hvězda.“

„Lidi z Tylerovy příjmový skupiny běžně strhávají výstavný domy a paláce. Patří to k požitkům toho, když je člověk bohatý. Pokud ten barák zmizí, klesne mu daňová zátěž. Jeho manželka mluví o tom, že by tam postavili belvedér na pořádání pikniků a zenovou meditaci. Jak ti to jde s tím slonem?“

„Skvěle. A kozel mě zatím nechává na pokoji.“ Zeptal sem se ho, jestli nemají míč na kopanou. „Ten slon potřebuje nějakou hračku,“ vysvětlil sem.

„Po něčem se poohlídnu,“ řek. „A co fotbalovej míč, Nicku? Moh bys ho naučit základy přihrávek. Rudí obři by potřebovali slušnýho quarterbacka.“

Loňskou sezónu se Tylerův profi fotbalovej tým nedostal do playoff, i když z jejich výplatní listiny by se udávila Pišťule i s tím svým kozím kámošem.

Později si za mnou přišla pokecat Uma. Jednou cvokař, vždycky cvokař. Zeptala se, jak se vyrovnávám s rozchodem s Valerií. Bůh si zkrátka nepřeje, abych si uchoval aspoň ždibec soukromí.

„Jsem v pohodě,“ odpověděl sem. „Žádný problémy nemám.“

„Minulou neděli jsi mi připadal trochu skleslý, Nicku.“

„Jenom normální twispovský rozpoložení. Nejsme zrovna rozverná partička.“

„Víš, že pokud si budeš chtít promluvit, můžeš za mnou kdykoli přijít. Každému prospěje, když se má komu svěřit.“

„Ehm, jasně. Budu to mít na paměti.“

Na tatíkův příkaz už sem s ní kdysi probíral svý masturbační návyky. Navíc mě svýho času poslala do cvokhausu. S touhle ženskou sem skončil. Zeptal sem se, jestli má radost z novýho slona.

„Nebyl to můj nápad, Nicku. Kluci mají přísně nakázáno držet se od něj co nejdál, pokud u toho nebude jejich otec nebo Marcus. Kdo ví, čeho je to zvíře schopné. A teď ještě ten pitomý kozel.“

„Pišťule mi připadá docela krotká. Chce se jenom nažrat a bavit se.“

„To doufám, Nicku. Spoléhám na tebe, že sem mé chlapce nepustíš. Tohle je pro ně zakázané území. Jsou ještě moc malí.“

„Jasně, paní Twispová. Jak si přejete.“

„Říkej mi Umo, Nicku. A nezapomeň. Můžeš si se mnou promluvit kdykoli. Jsem tu pro tebe.“

„Jasně. Dík.“

Pokud chce mermomocí někoho psychoanalyzovat, proč s tím nezačne u Bergena? Myslím, že by jim to oběma ohromně prospělo. Nepřestávám žasnout, že strejda Jake, jeden z nejvíc cool borců, co znám, je do týhle ženský pořád udělanej. Tuším, že teta Lillian nad tím žasne taky.

Než sem odešel, předstíral sem, že posílám ze svýho mobilu esemesku, ale ve skutečnosti sem si vyfotil nejvzácnějšího slona na světě.

STŘEDA, 30. KVĚTNA

Jak se v poslední době stává často, když sem vylezl z betle, tatík už byl pryč. Zeptal sem se Leváka, jestli netuší, kam to chodí.

„Nic mi neřekl, Nicku, takže sem ho minulej tejden jednou sledoval.“

„Fakticky?“

„Jo, napadlo mě, že má třeba nějakou bokovku nebo maká na ranní směně ve Starbucks. Ukázalo se, že chodí do domu Connie Saundersový.“

„Co dělá u Ochechule?“

„Zaparkoval sem o blok dál a obhlídnul to tam. Zabydlel se u ní v garáži. Vrata byly otevřený a on tam žongloval.“

„Ale vždyť žonglování už pověsil na hřebík. Říkal, že je na to moc starej.“

„Nejspíš to zase rozjíždí.“

„Jak to vypadalo?“

„Že má fest co oprašovat.“

„Proč nežongluje tady?“

„Prozraď mi to, a budem to vědět oba. Vyklidil jsem pole, než mě stihl zahlídnout. Takže se o tom před ním nezmiňuj. Za špehování sebe samýho mě neplatí.“

„Jasně, mlčím jako hrob.“

Asi je dobře, že tatík znova žongluje. I když by to na druhou stranu samozřejmě mohla bejt i špatná zpráva.

Naše rande u kávičky platí, takže ke mně Cooper Tucker nejspíš necítí až tak vražednou nenávist. Zatímco sem čekal, až dorazí Uber, brnknul sem Harveymu Haseltineovi.

„Čau, Harvey,“ řek sem. „Jak to jde, kámo?“

„Na tvým místě bych si dával bacha, Nicku. Taky bych mohl svůj telefon napojit na silný oscilátor a odbouchnout ti ušní bubínky.“

„To pochybuju, Harve. A vůbec, to jak sem tě nesnášel, už je minulsot. Se švicou jsi měl pravdu. Měl sem tě poslechnout.“

„Co to zas kuješ, Nicku? Pokud chceš, abych ti pomohl dát se s ní znova dohromady, tak na to zapomeň.“

„Nic mi není vzdálenějšího, kámo. Chci ti něco ukázat.“

„A co?“

„No, je to fotka.“

„Tak mi ji pošli e-mailem.“

„To nemůžu. Je to soukromý. V žádným případě to nesmí uniknout na veřejnost.“

„Co to je? Detailní záběr tvý mrňavý erekce? Nemám zájem.“

„Ne, Harvey, myslím, že ti ta fotka přijde ohromně zajímavá. Každej milovník zvířat by z toho byl v sedmým nebi.“

„Chápu. Je na ní, jak šukáš skunka.“

„Nech těch fórků, Harve. Teď mluvím vážně.“

„Tak co navrhuješ?“

„Abysme se co nejdřív sešli.“

„Tak dobře. Přijď někdy k nám do zverimexu. Dělám tam skoro každý den.“

„Tak jo, domluveno. Jak se má Tiara?“

„Vůbec se jí po tobě nestýská, pokud voláš kvůli tomuhle.“

„Jsi děsně podezíravej, Harve. Pěknej den přeju.“

„Vždycky je o něco hezčí, když nenarazím na tebe.“

S Cooperem a Almy sem se sešel v kavárně na Wilshire. V souladu s daňovým zatížením v Beverly Hills tu byly ceny zhruba dvojnásobný oproti tomu, co sme platili ve Venice. Jenom samotnej můj hubeňoučkej muffin stál osm babek. Ještě štěstí, že má Cooper na Trentově kartě monstrózní kredit. Náš slepej kámoš už těžce najel do hollywoodskejch kolejí. Telefon měl celou dobu položenej na stole pro případ, že by mu volali kvůli včerejšímu konkurzu. Taky prakticky nesundává značkový sluneční brejle à la Ray Charles.

„O jakou roli ses vlastně ucházel?“ informoval sem se.

„Je to životopisný film o Jimmym Connorsovi,“ odvětil.

„Jimmym Connorsovi, tom tenistovi?“ ujistil sem se.

„Jo, hrál bych jeho mladší já.“

„Aha. On byl v pubertě slepej?“

Tenis nepatří ke sportům, o kterejch bych měl bůhvíjakej přehled.

„Nebyl slepý,“ řekla Almy. „Ale ve vašem filmu Cooper dokázal, že umí zahrát i vidoucího člověka.“

„V našem filmu nebyly žádný tenisový mače.“

„Jenom bych tam poskakoval a mával raketou,“ vysvětlil Cooper. „Míčky se přidají počítačovou grafikou. Nicku, jsou tady pánské záchodky?“

Rozhlídnul sem se. „Kousek dál po chodbě sou unisexy.“

„Můžeš mě tam dovést?“

„Jasně. Žádnej problém.“

Doprovodil sem ho do místnosti a postavil ho přímo před hajzlík.

„Chceš, abych na tebe počkal, Coopere?“

„Ne, cestu zpátky už najdu.“

Vrátil sem se k našemu stolu a usmál se na Almy. Ona a francouzská pražená káva mi značně zvyšovaly srdeční tep.

„Tak jsme se zase setkali,“ prohodil sem.

„To je pravda, Nicku. Nejspíš bys měl vědět, že mám kluka.“

„Toho borečka v Kansasu? O tom sem slyšel.“

„Hrozně moc mi chybí.“

„A má ten dotyčnej nějaký jméno?“

„Ano, nic mu nechybí. Jmenuje se Dunham. Stuart Dunham.“

„No, kdyby tě dobrák Stu fakticky miloval, nedřepěl by v Kansasu. Byl by tady. V bodě nula. Už by mi dával nakládačku, že se s tebou vůbec bavím. A tebe by odvlekl do Mississippi, aby se tam s tebou nechal oddat. Načež byste spolu odjeli do Paříže, kde byste žili v blažený chudobě v podkrovní garsonce.“

„Evidentně máš na moje kluky trochu vysoký nároky. Ještě chodí na střední, jen tak pro informaci.“

„To je fuk. Tohle člověk zkrátka dělá, pokud někoho miluje. Přesně tak to provedl můj táta.“

„A ty máš v úmyslu následovat jeho příkladu?“

„Nemůžu si pomoct. Narodil jsem se jako Twisp. Jsme vášnivej a impulzivní rod. Kdy se můžem sejít bez tý slepý gardedámy?“

„Nejspíš nikdy. Budu Cooperovi pomáhat celé léto.“

„Ten hošánek má s tebou taky určitý plány, abys věděla.“

„I jemu už jsem řekla o Stuartovi.“

„Jo, akorát že o starouše Stua se houby staráme jeden jak druhej.“

„A to proč?“

„Jsme mladí. Ty seš mladá. Žijem v bláznivým L. A. A Stuart je odsud celý dlouhý galaxie daleko. Pohlédni pravdě do očí. Ten boreček by moh bejt docela dobře na Marsu, jak málo je ti platnej. Nejvyšší čas tuhle žalostnou kapitolou uzavřít.“

Jelikož sem usoudil, že nemám co ztratit, naklonil sem se a líbnul ji na jeden z kávou vonících retů. Překvapeně ucukla.

„Co to mělo být?“ ohradila se.

„Teď můžeš Stuartovi říct, že tě políbil Twisp.“

„Promeškal jsem něco,“ zeptal se Cooper, kterej mířil rovnou k našemu stolu, jako by měl zrak 20/20.

„Vůbec nic, Coopere,“ prohlásila Almy. „Nick není zrovna konverzační typ. Vyprávěla jsem mu o svém příteli Stuartovi.“

„Určitě ti právě v tuhle chvíli zahýbá,“ řek Cooper.

„Nepochybně,“ přitakal sem. „Ten kluk je zrádce a mizera. Jako všichni Dunhamové z kraje rudozemě.“

Zasmála se a zavrtěla hlavou.

Aspoň sem do její zahrádky lásky zasel semínko pochybností.

Když sme se zvedli k odchodu, požádaly nějaký dvě holky (turistky?) Coopera o autogram. S nepředstíraným nadšením jim vyhověl.

„Nick hrál v tom filmu taky,“ upozornila Almy a ukázala na mě.

„Jo, myslela jsem si to,“ řekla jedna z holek. „Ale Cooper byl ten hezkej.“

V tomhle ohledu evidentně panuje naprostá názorová shoda.

Když sem to odpoledne dorazil k Tylerovi, našel sem v Pišťulině ohradě míče na kopanou i na fotbal. Koncept americkýho fotbalu nepochopila, ale líbilo se jí běhat za tou evropskou mičudou, když sem ji vykopnul. Má velký hnědý oči, ve kterejch probleskují jiskřičky inteligence. Zatímco její kozí kámoš na vás čučí, jako by právě vyletěl ze třídy pro retardy. Jako by bylo v jeho kebuli pusto a prázdno s výjimkou nějakýho osmibitovýho kozího programu, kterej běží na starým procesoru. Taky dost smrdí kozinou. To Pišťule vyzařuje zemitou vůni, jelikož její představa zábavy je válet se v prachu. Myslím, že se s ním chce Pišťule skamarádit, ale ten kozel si není jistej, s čím to tady má vlastně co do činění. Možná pořád ještě dumá, jestli to není koza.

Když sem o něco později usedal k večeři, rozhod sem se kousnout do kyselýho jabka.

„Hele, tati,“ nadhodil sem, „uvažovals někdy, že bys zase začal žonglovat?“

Polkl pár stařeckejch pilulí. „Už mi ta myšlenka prolítla hlavou.“

„Nikdy sem tě při tom neviděl. Jak to vlastně bylo, půlku doby fóry a druhou půlku žonglování?“

„Něco na ten způsob. A k tomu hezká holka, která na sobě měla jen pár hadříků.“

„Co vlastně dělala ta holka?“ zajímal sem se.

„Podávala rekvizity a při těch vtipech mi dělala křoví.“

„A to jak přesně?“

„Jak bych to řekl: při těchhle představeních existuje dělba rolí. Já obstarávám žonglování a moje asistentka natřásání.“

„Ehm, aha.“

„V rámci lasvegaských sálů to slavilo úspěch, Nicku. Lidi se ocitli daleko od domova. Přijeli si to tam užít. Dali si pár drinků, zasmáli se, okoukli něco nahý kůže a viděli úžasný žonglování.“

„Jasně. Chápu.“

„Na Stripu jsem byl stejná součást inventáře jako Wayne Newton, ti dva chlápci s velkejma kočkama nebo ta partička, co se máchá v kádi s modrou barvou.“

„Ještě jsi zapomněl na Liberaceho,“ dodal Levák a zvedl poklici z kouřícího casserole.

Další nekuřecí chod. Tatík vykázal tuhle drůbež z menu, co se naše okolí přímo koupe v aroma smaženejch kuřat. V důsledku toho trpí člověk neustálou podvědomou touhou po kuřecím. Divný, ne?

„Liberace byl parádní showman,“ prohlásil tatík. „Lidi si za svoje prachy přišli fakt na svý. V tomhle domě se o Liberaceho nikdo otírat nebude.“

„Nic takovýho sem neřek,“ bránil se Levák. „Moje babička byla jeho největší fanynka.“

„Měl bych pro tebe nápad, tati. Vtipkovat po boku nějaký polonahý baby bys moh zas. Akorát bys musel trochu omezit to žonglování.“

„Skrovně oděné,“ opravil mě tatík. „Dávám přednost termínu skrovně oděné.“

„Jasně.“

„Já nevím, Nicku. Když se jdou lidi kouknout na žongléra, předpokládají, že uvidí exkluzivní práci rukou. Pohazovat si se třema tenisákama umí kdejaká tetka. Publikum očekává něco víc. O hodně víc. Vezmi si například Victora Borge. Vykládal vtipy, ale taky dokázal hrát na klavír jako Horowitz.“

Jako bych snad o někom z těch lidí kdy slyšel.

„Podle mě by bylo hustý, tati, kdybys nám tu trochu zažongloval. Nečekáme dokonalost.“

„Neboj, kluku. Tý se nedočkáš.“

ČTVRTEK, 31. KVĚTNA

Vyrazil sem na kole po Lincolnově bulváru do Venice a k Haseltineovic zverimexu dorazil krátce po otvíračce. Harvy mi přišel o maličko vyšší a pohlednější, než když sem ho viděl naposled. Kéž by někdy tenhle trend dospěl až ke mně.

„Čau, Harve,“ pozdravil sem. „Jak se daří Tiaře?“

„Moc, moc dobře, Nicku.“

„Předpokládám, že si to spolu vy dva rozdáváte.“

„Při každé možné příležitosti. V tomhle ohledu je ztělesněním všeho, po čem chlap touží – ne že by ti po tom teda něco bylo. Zábavný je, že ses jí prý vážně líbil, když jste se poprvé setkali. Fakticky se těšila, že se blíž poznáte. No jo, proti gustu… Musíš si něco koupit, pokud chceš, abych se s tebou dál vykecával.“

„Neunavuje tě občas, Harve, že jseš tak děsnej hnidopich?“

„Zatím ne.“

Jako obvykle sem si koupil tu nejlacinější věc, jakou měli na skladě. Harvey vložil živýho cvrčka do malýho pytlíčku a řek si o devětačtyřicet centů plus daň. Cvrčci od našeho posledního rozhovoru o deseťák podražili.

Vytáh sem telefon a prolistoval galerii až na dotyčný foto. „Harve, myslím, že tenhle snímek shledáš přímo fascinujícím.“ A nechal sem ho nakouknout.

„Vypadá to jako slon,“ řek.

„Ne ledajakej slon, Harve. Je to nejmenší slon na světě!“

„To tvrdíš ty. Na tý fotce není nic, podle čeho by se dalo určit měřítko.“

„Co to meleš? Drží přece banán.“

„Banány můžou mít různou velikost. V minulosti už jsi několikrát prokázal, že jsi pěknej křivák, Nicku. Mohl jsi sehnat nějaký obří plastový banán, aby tenhle slon vypadal v porovnání s ním malý.“

„Říkám ti, Harve, tahle slonice není větší než rotvajler. A žije ani ne pět mil odsud!“

„Vypadá to na asijského slona. To jsou pracovní zvířata. Tahají z lesa těžký klády. Proč by někdo stál o takovýhohle mrňouse?“

„Ze stejnýho důvodu, proč lidi vypěstovali z vlka ňafající zakrslou čivavu. Teď je z toho slona prakticky domácí mazlík. A nevedeš ty náhodou zverimex?“

„Pochybuju, že bychom někdy v brzké době zařadili do nabídky miniaturní slony. Nevadilo by mi ale si jednoho takového prohlídnout. Co kdybys ho sem někdy přivedl?“

„Na to zapomeň, Harve. Je to ten nejvzácnější slon na světě. Ale možná bych tě mohl propašovat k ní, pokud ji chceš okouknout. Pod jednou drobnou podmínkou.“

„A ta je jaká, Nicku?“

„Že mě budeš informovat o aktivitách svojí švicy.“

„Ty se chceš dobrovolně mučit vědomím toho, co má ségra v plánu?“

„Přesně tak. Domluveno?“

„Tak dobře, dohodneme se, Nicku. Ale chci víc než jenom jednu návštěvu u tvýho údajně zakrslýho slona.“

„Co by to mělo bejt?“

„Držíš to v ruce, Nicku. Chci, abys snědl toho cvrčka.“

„Cože!“

„Budu ti dělat špeha. Můžeš mi kdykoli zavolat a já tě budu zásobovat nejnovějšíma informacema. Ale musíš poskytnout důkaz své upřímnosti. Schroupáš toho zástupce hmyzí říše.“

„Ty si děláš prču.“

„Ne. Čas na sváču, Nicku.“

„Jak můžu vědět, že dodržíš slovo?“

„Potřesem si na to rukou. Sakra, klidně ti to dám písemně, jestli chceš.“

„Přísahej, že jestli nedodržíš slovo, tak ať se s tebou Tiara rozejde.“

„Přísahám, Nicku. Na mě je spoleh.“

„Pokud lžeš, Harve, vezmu si do práce to tvoje milovaný autíčko, že ho nepoznáš. Vím, kde ho máš zaparkovaný.“

„A měl bys na to plný právo, Nicku. Ale já tě nezklamu.“

Nervózní cvrček poskakoval ve svým malým igelitovým sáčku. Byl to dost velkej bráška. Ďábelskej Harvey mi prodal LeBrona Jamese mezi cvrčky.

„Můžu ho napřed rozmáčknout?“

„To v žádném případě, Nicku. Musíš sníst živého cvrčka. Tak zní dohoda.“

Chvíli sem nad tím přemýšlel. Harvey bydlí ve stejným baráku jako Kal. Má dokonalej přehled, kdy má milovaná přichází a odchází. Lepšího špeha, než je on, bych nikdy získat nemohl.

„Čekám, Nicku.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Mládí v hajzlu: Povolení prudit.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.