FREDRIK BACKMAN

ŽIVOTNÍ TERNO

BRNO 2019

Ditt livs affär

Copyright © Fredrik Backman, 2017

Published by agreement with Salomonsson Agency

Illustration © Ella Laytham

Translation © Helena Matocha, 2019

Czech edition © Host — vydavatelství, s. r. o., 2019 (elektronické vydání)

ISBN 978-80-275-0158-8 (Formát PDF)

ISBN 978-80-275-0159-5 (Formát ePub)

ISBN 978-80-275-0160-1 (Formát MobiPocket)

OBSAH

PŘEDMLUVA

ŽIVOTNÍ TERNO

Mým přátelům z The Tivoli v Helsingborgu.

Dali jste mi hudbu, když jsem se cítil osamělý,

příběh, když jsem sešel z cesty, pivo, když jsem byl švorc,

pusu, když jsem byl smutný, a vždycky jste mě

posadili do taxíku, když nastal pravý čas.

PŘEDMLUVA

Tahle kniha je příběhem o záchraně života. O tom, jaké to je, když nakonec nemusíte obětovat ani svoji budoucnost, ani celý životní příběh. Ani místa, na která míříte, ani veškeré svoje stopy. Pokud by bylo v sázce všechno, čím jste, kvůli komu byste byli ochotní se toho vzdát?

Příběh se jmenuje Životní terno a prvně byl zveřejněn v helsingborském deníku Helsingborgs Dagblad na Štědrý den roku 2016. Napsal jsem ho jedné prosincové noci, kdy moje žena a děti spaly jen kousek ode mě. Cítil jsem se hrozně unavený — měl jsem za sebou dlouhý a zvláštní rok, během něhož jsem trpěl neúměrným stresem. A tak jsem ve tmě přemýšlel o životních volbách. O tom, jak každý den, na každém kroku, dáváme přednost jedné cestě před jinou. Cestujeme, zastavujeme se, hrajeme si, schováváme se, zamilováváme se, opouštíme se nebo usínáme těsně vedle sebe. Ve spánku dýcháme spolu s našimi bližními.

Občas možná potřebujeme někoho, kdo námi každé ráno pořádně zatřese, abychom si uvědomili, jak rychle letí čas. Abychom měli na paměti, o co všechno přijdeme, jestliže si nedáme pozor.

A tak jsem se o tom pokusil něco napsat.

Vůbec poprvé vyprávím příběh odehrávající se v Helsingborgu, kde jsem vyrostl. Chodil jsem do školy hned vedle nemocnice, ve které příběh začíná, po nábřeží jsem kráčel vstříc několika nejlepším i nejhorším dnům svého života, v kostele Panny Marie jsem přihlížel svatbám i pohřbům svých přátel. Nesčetněkrát jsem opilý usnul ve Vinylbaren v zábavním parku The Tivoli. Možná je to tedy stejnou měrou příběh o mých citech k rodnému městu jako o strachu ze smrti. Člověk se nikdy tak docela neodpoutá od místa, kde vyrostl. Doufám, že se ani úplně neodpoutá sám od sebe. Jistý dobrý přítel mi jednou řekl, že k „základnímu popisu práce člověka patří po celý život se snažit být trochu míň hloupý“, a tak jsem tu noc při psaní přemýšlel, co se vlastně stane, když založíte rodinu a přestanete být ve svém životě nejdůležitějším člověkem. Přemýšlel jsem, jak by mělo vypadat úplně nesobecké chování. Uvažoval jsem o tom, kvůli komu bych byl ochotný zemřít a pro koho bych byl ochotný obětovat život. A jaký je mezi tím rozdíl.

Tenhle příběh vypráví právě o tom. Nevím, kdo jste vy, jeho čtenář, ale přeji vám poklidné Vánoce.

Srdečně

Fredrik Backman

ŽIVOTNÍ TERNO

Ahoj. To jsem já, tvůj táta. Za chvíli se probudíš, je ráno Štědrého dne v Helsingborgu a já jsem někoho zabil. Takhle se pohádka nezačíná, já vím. Jenže já jsem někoho připravil o život. Když ti řeknu koho, změní se tím něco?

Asi ne. Všichni chceme věřit, že každé srdce, které přestane bít, budou ostatní postrádat stejnou měrou. Když se nás lidé ptají, jestli „všechny životy mají stejnou cenu“, přesvědčeně odpovídáme „Ano!“. Ale jen do chvíle, než někdo ukáže na našeho milovaného člověka a řekne: „A co tenhle?“

Změní se něco tím, jestli jsem zabil dobrého člověka, milovaného, vedoucího hodnotný život?

Co když to bylo dítě?

***

Bylo jí pět let. Potkal jsem ji před týdnem. V televizní místnosti v nemocnici stála červená židlička, byla její. Když tam holčička přišla, ta židlička červená nebyla, jenže ona poznala, že by chtěla být. Padlo na to dvacet dva krabiček voskovek, ale to nevadilo, mohla si to dovolit, všichni ji voskovkami neustále zásobovali. Jako by mohla nemoc odmalovat, začmárat injekce a léky. Samozřejmě věděla, že to nejde, byla to chytrá holčička, jen kvůli nim se tak tvářila. Přes den kreslila na papír, protože to každému dospělému udělá radost. A po nocích malovala židličku, protože ta hrozně chtěla být červená.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Životní terno.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.