BIBU

O králíčkovi,

který se chtěl stát

cirkusovým akrobatem

OBSAH

Jak Bibu našel domov 5

Jak se Bibu ubránil

10

Jak Bibu našel učitele 18

Jak se učí akrobacie 24

O tom, jestli může být králíček cirkusovým akrobatem 28

Jak Bibu našel domov

Byla jednou jedna holčička. Jmenovala se Kamilka a moc a moc si přála mít nějaké domácí zvířátko.

„Mami, koupíš mi dinosaura?“ zeptala se maminky.

„V žádném případě,“ odpověděla maminka, „vždyť by se nám nevešel do bytu.

Vyber si něco menšího.“ Holčička se zamyslela.

„Tati, nemohla bych mít žirafu? Ta je přece menší než dinosaurus,“ zkusila to pro změnu u tatínka.

„Žirafa by se u nás moc mačkala. Musela by tu chodit pořád s ohnutým krkem, protože strop není dost vysoký. Bolela by ji záda,“ vysvětloval tatínek. Kamilka přemýšlela dál.

„A co třeba medvěd?“ napadlo ji, protože v pohádkách obvykle medvědi v domech bydlívají. „Mohl by spát ve vaně. Kdybych se chtěla koupat, určitě by mi udělal vedle sebe místo.“

„Medvědi ve vaně nespí. Vybereme spolu nějaké zvířátko, které bude o mnoho menší než medvěd, ale bude to to nejlepší zvířátko pro tebe, ano?“ Kamilka trošku posmutněla, ale potom si řekla, že je lepší mít nějaké zvířátko než vůbec žádné, a začala se těšit.

Druhý den šli do obchodu se zvířaty. Měli tam rybičky, pavouky, několik andulek a taky jednu malou, chundelatou kuličku tak akorát do náruče.

„To je hezký plyšový balonek,“ pochválila kuličku Kamilka. Prodavač za pultem se pousmál:

„To není balónek, ale králík. Podívej se z téhle strany, tady uvidíš čumáček a dlouhé uši.“

„To jsem nevěděla, že králíčci se umí stočit do kuličky,“

podivila se Kamilka a prohlížela si králíčka, který po ní zvědavě pokukoval a legračně při tom hýbal čumáčkem.

„Líbí se ti?“ ptali se maminka s tatínkem. Kamilka kývla.

„Je nejroztomilejší ze všech.“

„Tak dobře, bude tvůj,“ rozhodli rodiče.

Museli ještě králíčkovi vybrat klec, misku na jídlo a nějaké hračky a zaplatit u pokladny. Pak už konečně mohl králíček s nimi domů.

„No jo, jenomže...“ Kamilka se zastavila na samém kraji obchodu. „Jenomže když...“

„Když co?“ zeptala se maminka.

„A nestůj mezi těmi dveřmi, nebo se zavřou a uhodí tě,“ dodal tatínek.

„Když já jsem chtěla nějaké velké zvířátko proto, aby si na ně nikdo netroufl. A na mě taky ne. Na takového mrňouse si dovolí každý, a jak já ho ochráním, když měřím jenom jeden metr?“

„Budu ho chránit s tebou,“ řekl tatínek, „já měřím metr a tři čtvrtě, to by snad mohlo stačit.“

„Snad ano,“ usoudila Kamilka.

„Jsi ten nejkrásnější a nejúžasnější králíček. Budu ti říkat Bibu, ano?“ prohlásila Kamilka už ve svém pokoji, když dorazili domů. Vybalili z papíru klec a udělali pro ni místo hned vedle postýlky pro panenky.

„Bibu je hezké jméno. Líbí se mi. A ty se jmenuješ Kamilka?“ zeptal se králíček jako by nic.

„Bibu? Ty umíš mluvit?“ užasla Kamilka.

„Proč bych nemluvil, když jsem kouzelný králík,“ pokrčil Bibu čumáčkem a zahryzl se do kousku mrkve.

„Kouzelný? To znamená, že umíš čarovat?“

„To zrovna ne. Ale znám spoustu jiných báječných věcí.“

„A jaké?“

„Podívej,“ řekl králíček a vyskočil vysoko do vzduchu. Udělal přemet, potom ještě salto, dopadl zpět na nohy a uklonil se.

„Jé, to je krása. To ses naučil sám?“

„Ovšem. Mám totiž jedno veliké přání. Až vyrostu, chci být cirkusovým klaunem.“

„To mi připadá jako moc dobrý nápad. A zatím můžeš trénovat tady u nás,“ rozhodla Kamilka. Králíček spokojeně zahýbal čumáčkem na souhlas.

„Trénovat můžete klidně oba, ale až ráno. Teď honem do postele!“ zavolala na ně z kuchyně maminka. Nedalo se nic dělat. Kamilka uložila Bibua do jeho nového pelíšku, natřásla mu polštářek a vysvětlila panence, která spala hned vedle, že se ho nemusí bát. Potom se sama zachumlala do peřinky a čekala, až jí tatínek přijde přečíst pohádku. Jenomže byla tak unavená, že usnula dřív, než táta otevřel dveře.

Jak se Bibu ubránil

„Mami, tati, rychle vstávejte!“ volala Kamilka druhý den a ťukala netrpělivě na dveře ložnice.

„Co se stalo?“ vystrčil tatínek rozespale hlavu.

„Musíte dát rychle Bibuovi něco k jídlu, má veliký hlad!“

„Počkej přece. Ještě je moc brzy. Víš přece, že v sobotu nevstáváme dřív než v devět.

Jak jsi přišla na to, že je vyhladovělý?“

„Určitě musí mít strašlivý hlad, když jsme spali tak dlouho!“ trvala na svém Kamilka.

„Vidíš tu tmu za oknem?“ ukázal tatínek směrem k balkonovým dveřím. „Já vím, že už se nemůžeš dočkat, až budeme Bibua krmit a až si s ním pohraješ, ale musíš ještě chvíli vydržet. Přece králíčka nebudeme budit.“

Konečně nastalo opravdové ráno. Kamilka s mámou i tátou se skláněli nad klecí s malou chundelatou kuličkou.

„Proč ze sebe zase udělal balonek?“ ptala se holčička.

„Nejspíš se vylekal. Ještě to tady moc nezná, vždyť je u nás nový,“ vysvětlovali rodiče,

„musíš sedět chviličku klidně a být zticha.“ A skutečně. Když si Kamilka zamkla pusu na zámek, aby jí z ní pořád neutíkala nějaká slova, a přestala se hýbat, z chundelaté kuličky pomalu vykouklo jedno oko. Pak druhé a kulička, vlastně králík, zastříhala ušima.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Bibu.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.