Zajímavá a záhadná místa v Čechách
Jiří Glet

1. vydání
vydáno v září 2019 jako 90. publikace
vydal Pavel Kohout (www.kknihy.cz)

ISBN 978-80-7570-154-1 (epub)
ISBN 978-80-7570-155-8 (mobi)
ISBN 978-80-7570-156-5 (pdf)

1. Podmokly nad Berounkou, místo našeho největšího nálezu zlatého pokladu

Na první pohled se Podmokly nad Berounkou, tato nevelká obec na Rakovnicku ležící přibližně 10 km severovýchodně od Zbirohu, nejeví jako významný turistický cíl, vždyť mnoha turistickým průvodcům nestojí ani za zmínku. Podmokly nad Berounkou však rozhodně stojí za vaši návštěvu, neboť v roce 1771 zde byl nalezen náš největší zlatý poklad, který byl rovněž jedním z největších zlatých pokladů v Evropě. Byly to keltské mince zvané duhovky.

Keltské zlaté mince zvané duhovky

Jistě si teď položíte otázku, proč se nazývají právě duhovky? Bývaly totiž nalezeny na polích po dešti a tehdejší lidé věřili, že v místech, kde se duha dotkla země, vznikly zlaté mince, duhovky. A teď se zase vraťme k pokladu.

Zlatý poklad

Dne 12. června roku 1771 zemědělský nádeník Janota u rozvodněného podmokelského potoka nalezl spoustu žlutých valounků s podivnými obrazci. Janota byl prostý, chudý člověk, zlato nikdy neviděl a domníval se, že našel nějaké mosazné knoflíky a odnesl je dětem na hraní. Těchto „mosazných knoflíků“ si povšimnul jistý židovský obchodník a od dětí je za směšnou cenu jednoho grejcaru za kus odkoupil. Záhy se mezi zdejšími lidmi roznesla zpráva, že bylo objeveno zlato, a každý kdo mohl, běžel za ves nasbírat si zlaťáky. Poněvadž chudí venkované neznali cenu zlata a k nálezu došlo v době velkého hladomoru, platili mlynářům zlaťákem za hrst mouky a taky ve zdejší šenkovně byla „taxa“ jeden zlaťák za doušek kořalky.

O nálezu zlata se zanedlouho dozvěděl i majitel panství kníže Karel Egon Fürstenberk, který poslal do vsi své úředníky, aby zlato zase pěkně posbírali a pak mu je odevzdali. Když nepomohly domluvy, byly v příbytcích venkovanů prováděny prohlídky, a někdy teprve karabáč drábů nebo pobyt v hladomorně na hradu Křivoklátu přiměl „neposlušné poddané“ k vydání zlatých mincí. Ve vsi se taky naplno projevily ošklivé lidské vlastnosti, závist, nenávist a udavačství některých venkovanů, a tak drábi šli do některých chalup „takzvaně najisto.“

Knížecí úředníci taky důkladně prozkoumali zdejší potok a nalezli zdroj pokladu, bronzový kotel s velkým množstvím duhovek. Celkem bylo nalezeno okolo sedmi tisíc zlatých mincí o váze přibližně 50 kg. Historická a numismatická cena pokladu se dá jen velmi těžko odhadnout, ale činila by nejméně několik set miliónů korun.

Z keltského zlata byly vyraženy dukáty císařovny Marie Terezie a dukáty s erbem knížete Karla Egona Fürstenberka.

Tento poklad však již neexistuje a to je velká škoda. Zlatý poklad by byl totiž ozdobou sbírek každého muzea a chodili by jej obdivovat mnozí naši i zahraniční turisté. Velká většina zlatých keltských mincí byla totiž roztavena. Ze zlata pak byly vyraženy dukáty císařovny Marie Terezie a dukáty s erbem knížete Karla Egona Fürstenberka. Z původního zlatého pokladu se zachovalo asi 20 keltských zlatých mincí, které jsou uloženy v Národním muzeu v Praze, a údajně i několik těchto mincí se nachází v muzejních sbírkách v zahraničí.

Historici mají za to, že poklad nevlastnil nějaký bohatý keltský kupec, ale jednalo se spíše o „keltský zlatý poklad,“ který byl uschován v době nebezpečí ze strany Germánů nebo snad Římanů. Lidé, kteří poklad uschovali, pak přišli o život snad ve válce nebo za jiných okolností, a tak byl zlatý poklad objeven až přibližně za dva tisíce let.

Turisté u podmokelského potoka bezděčně bloudí očima po zemi, co kdyby se v trávě přece jen zaleskla nějaká ta zlatá keltská duhovka? Místo nálezu zlatého pokladu je označeno. Přibližně 1 km severovýchodně od Podmokel nad Berounkou, ve stráni nad podmokelským potokem stojí schůdky, dřevěná ohrádka a v ní skromný pomníček s letopočtem 1771, který připomíná nález jednoho z největších zlatých pokladů v Evropě.

2. Záhada Kounovských řad

Každý, kdo miluje magická a tajemná místa by měl navštívit Kounovské řady na Lounsku, které se nacházejí v katastru obce Domoušice. Nejlépe se k nim dostanete, když zaparkujete u železniční stanice Mutějovice a odtud pokračujete pěšky po žluté turistické značce, která vás dovede až ke Kounovským řadám. Najdete je v pohoří Džbán na náhorní plošině a Roviny v nadmořské výšce 526 m. Nacházejí se sice na zalesněném území, jsou však dobře viditelné. Jedná se o 14 řad tvořených křemencovými kameny a balvany vedených rovnoběžně ve směru od severu k jihu. Jednotlivé řady jsou od sebe vzdáleny 20 až 30 m a jejich délka dosahuje přibližně 400 m.

Zatím se neví, kdo Kounovské řady vytvořil, kdy vznikly a k čemu vlastně sloužily

V České republice nic podobného neuvidíte a naskýtá se tedy otázka, kdy vlastně Kounovské řady vznikly, kdo je vytvořil a k čemu vlastně sloužily? Teorií je několik. Jedna z nich například tvrdila, že se jedná o závodní dráhy pro závody s koňmi a vozy, které jsou staré 2700 let. Při vší úctě k našim dějinám, naši zemi v té době neobývala tak vyspělá civilizace, která by zde mohla provádět závody s koňmi a vozy. Vždyť v této době byly v Evropě vyspělé jen některé středomořské civilizace, teprve vznikl Řím a začala se formovat Římská říše. Taky se nepotvrdila teorie, že šlo o pravěkou astronomickou observatoř.

Někteří vědci se domnívají, že se jednalo o středověká pole, ale to je jenom jedna z dalších teorií

V roce 1976 kdy zde byly prováděná těžba dřeva, která mimochodem Kounovské řady dost poškodila, zde byly zjištěny stopy po orbě. Někteří vědci pak došli k závěru, že se jednalo o středověká pole a kameny sloužily jako meze. Já bych však takovým optimistou zdaleka nebyl, stejně jako mnoho dalších vědců.

Nejsem sice vědec, ale podle mého názoru zůstaly nezodpovězeny tři základní otázky: Proč by zrovna středověcí zemědělci zakládali svá pole na horách na náhorní plošině, když je všude kolem dostatek úrodné půdy v nížině? Taky je zarážející zcela neobvyklý tvar polí o délce 400 m a šířce pouhých 20 až 30 m. A konečně, proč křemenné kameny na meze přiváželi středověcí zemědělci z nejbližšího naleziště vzdáleného 30 km až od Postoloprt, neboť takové kameny se ve zdejší lokalitě vůbec nevyskytují? Vždyť přece mohli použít místní kameny, kterých je zde dost a dost. Tak tedy, až si přijedete prohlédnout Kounovské řady, tak si sedněte na některý křemencový balvan. Zde v lesním tichu se zamyslete a třeba se vám podaří odhalit záhadu Kounovských řad. Tímto územím vede rovněž Naučná stezka Kamenné řady u Kounova, která měří 4 km a je zaměřena na geologii, historii, archeologii, flóru a faunu zdejší krajiny.

3. Boreč, tajemná kouřící hora

V Českém středohoří, západně od Lovosic mezi obcemi Režný Újezd a Boreč, se vypíná tajemná kouřící hora Boreč 446 m. n. m. V letním období je to jen obyčejný zalesněný kopec, kterých je v Českém středohoří několik desítek, ale v zimě, když je mráz, z hory stoupá bílý dým. V mrazivém počasí je úchvatný pohled na zdejší zasněženou krajinu a horu, ze které stoupá kouř.

Proč v zimě stoupá z hory kouř, se dosud nepodařilo objasnit

Dříve se lidé domnívali, že jde o projev dohasínající sopečné činnosti. Bylo by to sice pěkné mít taky u nás činnou sopku, ale proč by se její činnost projevovala pouze v zimě a nikoliv taky v létě? Další teorie hovoří o zdroji termálních vod někde v nitru vyvřelé horniny. Na tom by mohlo něco být, ale v širokém okolí se nikde teplé termální prameny nevyskytují.

Vědci se dnes kloní k názoru, že se jedná o mikroexhalaci, neboli vyvěrání teplého a vlhkého vzduchu

Na vrcholu kopce a jeho svazích se nacházejí četné pukliny, které vedou hluboko do nitra hory. V nich se udržuje vzduch o teplotě nejméně 11 stupňů Celsia, který v mrazech vyvěrá na povrch. Za mrazivých dnů je totiž rozdíl mezi teplotou vzduchu na povrchu hory a v puklinách více než 20 stupňů Celsia. Taky vlhkost vzduchu v puklinách je za mrazivých dnů až dvojnásobná. V okolí puklin země nezamrzá a neudrží se zde ani sníh, takže zde i v mrazech můžete najít zajímavý mikrosvět mechu a hmyzu. Je to však opět jen teoretická úvaha, ale proč v zimě stoupá z hory kouř se dodnes spolehlivě nepodařilo objasnit.

Jestliže se vypravíte na horu Boreč v mrazivém počasí, vezměte si teplé oblečení a hlavně dobrou a pevnou obuv, neboť je zde kluzko. Z Režného Újezdu od kapličky vede na horu naučná stezka. Je značená zeleně a z informačních tabulí se mnoho dozvíte o tajemné hoře Boreč a dalších zvláštnostech zdejší vzácné a svérázné přírody.

4. Libušín, sídlo bájné kněžny Libuše

Tři dcery knížete Kroka, Tetu, Kazi a Libuši zná každý z nás. Podle starých českých kronikářů každá kněžna bydlela na svém vlastním hradě. Libuše na Libušíně, Teta na Tetíně a Kazi na Kazíně.  Příběh o knížeti Krokovi a jeho třech dcerách se sice zrodil asi jen ve vyprávění bájných starců, ale do sídel bájných kněžen stoji za to se podívat. Prohlédnete si historické památky a krásnou přírodu.

Nejdříve se podíváte do sídla kněžny Libuše, která byla krásná, moudrá a proslulá svými věšteckými schopnostmi. Právě Libuše povolala na knížecí stolec Přemysla Oráče a položila tak základ panovnické dynastie Přemyslovců v českých zemích.

Slovanské hradiště v Libušíně

Městečko Libušín najdete asi pět kilometrů severozápadně od Kladna. V centru městečka stojí novogotický kostel sv. Prokopa z počátku 20. století, u kterého můžete zaparkovat. Zeleně značená turistická cesta vás pak dovede na kopec nad městem, na kterém se rozkládalo staré slovanské hradiště z 9. století. Toto hradiště mělo úctyhodnou rozlohu 12 hektarů a bylo obklopené valy. Nejlépe zachovalý val je dlouhý 220 m a vysoký okolo 4 m. Při archeologickém průzkumu ve 20. století, byly na některých kamenech opukové zdi zpevňující valy, objeveny rytiny zobrazující koně s jezdci.

Dnes v areálu bývalého slovanského hradiště stojí gotický, později barokně upravený kostel sv. Jiří. V kostele se na barokním hlavním oltáři nacházejí obrazy sv. Jiří a sv. Markéty. Ve středověku kolem kostela býval hřbitov a dnes již zaniklá vesnice. Poblíže kostela stojí barokní dřevěná zvonice na kamenné podezdívce. Jsou zde i dvě přírodní zajímavosti. Na severních svazích hradiště je porost starých dřínů a v údolí směrem na Libušín najdete porosty přesličky obrovské. Z hradiště je pěkný pohled na městečko Libušin a okolní půvabnou krajinu.

5. Tetín, sídlo bájné kněžny Tety

Slovanské hradiště a středověký hrad

Za druhou dcerou knížete Kroka, bájnou kněžnou Tetou, se vydáte do starobylé vsi Tetína, která se nachází jen několik kilometrů východně od Berouna. Již v 9 století zde při brodu přes řeku Berounku stávalo slovanské hradiště. V noci z 15. na 16. září roku 921 na zdejším dřevěném knížecím dvorci byla zřejmě na popud kněžny Drahomíry zavražděna kněžna sv. Ludmila, babička sv. Václava.

V roce 1288, za vlády českého krále Václava II., zde byl vystavěn kamenný hrad, který byl ve 14. století sídlem královského lovčího. Za husitských válek byl hrad rozbořen a zachoval se jen zbytek věžovitého hradního paláce, hradebních zdí a taky hradní příkop. Rovněž z původního slovanského hradiště mnoho nezbylo, zachovaly se toliko zbytky valů, zejména na západním okraji obce.

V Tetíně jsou celkem tři kostely

V Tetíně, který je jen malou obcí, jsou celkem tři kostely. Nestarší je původně románská kaple sv. Kateřiny, která byla později goticky přestavěna a nově byl kostel sv. Kateřiny stavebně upraven v polovině 19. století. Na barokním hlavním oltáři se nachází obraz sv. Kateřiny a barokní soška Vítězného Krista. Před kostelem stojí krásná barokní socha Panny Marie s Ježíškem.

V sousedství kostela sv. Kateřiny stojí barokní kostel sv. Ludmily. Na barokním oltáři jsou sochy sv. Ludmily a sv. Václava. Obraz pak představuje sv. Ludmilu s vnukem sv. Václavem a jeho učitelem knězem Kaichem. V kostele je vystaven taky kámen, na němž byla údajně sv. Ludmila zavražděna.

V malebné poloze na skále nad řekou Berounkou stojí třetí tetínský kostel, poutní kostel sv. Jana Nepomuckého. Původně gotický kostel byl barokně přestavěn. Na hlavním oltáři se nachází obraz sv. Jana Nepomuckého jako poutníka do Staré Boleslavi. V současné době je kostel odsvěcen a je v něm umístěna galerie, kterou provozuje Sdružení sv. Ludmily.

V Tetíně stojí taky menší empírový zámek, který však není veřejnosti přístupný. V průčelí zámku jsou osazeny hodiny, které jsou opatřeny zvonkohrou, hrající každou hodinu píseň „Nad Berounkou nad Tetínem.“ V obci se nachází rovněž malé muzeum s expozicemi věnovanými kněžně Tetě, pobytu prvních Přemyslovců na Tetíně a kněžně sv. Ludmile.

Tetínské skály

Skalní útvary zvané Tetínské skály jsou přírodní rezervací. Pod hradem jsou archeologicky významné jeskyně Turské maštale. V horní části bývalého lomu je 55 m dlouhá jeskyně Tetínská chodba, v níž se vyskytuje aragonit. Sedmisálová jeskyně a jeskyně Byšilka jsou dlouhé 45 m a 60 m. Z hradiště a především ze zříceniny hradu je pěkný pohled do údolí řeky Berounky.

6. Kazín, sídlo bájné kněžny Kazi

Třetí dcera knížete Kroka Kazi měla mít taky svůj hrad jménem Kazín. Kronikář Kosmas se však zmiňuje pouze o sídlech Libuše a Tety, ale o sídle Kazi mlčí. Kde tedy stával hrad bájné kněžny Kazi? Teprve v 16. století kronikář Václav Hájek z Libočan, o němž bylo všeobecně známo, že si občas taky něco přibájil, určuje sídlo Kazi někde v okolí Zbraslavi.

Kazínská skála

Tak v 19. století mnozí národní buditelé a amatérští archeologové v okolí Zbraslavi hledali bájný Kazín. V druhé polovině 19. století profesor Antonín Vánkomil  Maloch vyslovil názor, že Kazín je výrazný skalní ostroh nad pravým břehem řeky Berounky naproti Mokropsům a Černošicím, v místě zvaném Na Hrádku. Toho hned využil podnikavý hostinský, který měl poblíže hospodu, a na skálu nechal vápnem napsat nápis Kazín. Svoji hospodu pak nazval „Přemyslovka pod Kazínem.“ Tato hospoda už sice dávno nestojí, ale nápis Kazín se stále znovu obnovuje a tak se na skále zachoval dodnes. Pod Kazínem se dnes nachází chatová osada Kazín a známá výletní restaurace Tornádo.

Na Kazínské skále stojí skromné zbytky středověké tvrze Bluk ze 14. století, která byla v držení vladyků z Bluku a v 15. století zanikla. Taky se zde zachovala část valů prastarého sídliště z mladší doby kamenné, doby bronzové a železné. Tyto valy byly národními buditeli považovány právě za Kazinu mohylu. Z Kazína je pěkný výhled do údolí řeky Berouky.

V letní sezóně jezdí z Kazína přívoz na druhý břeh řeky Berounky do chatové osady Pod Kazínem v Dolních Mokropsech, které leží nedaleko železniční zastávky Černošice – Mokropsy. V letní turistické sezóně se taky na přívozu v Kazíně můžete nalodit na výletní loď Kazi a plout po řece Berounce.

7. Říp, bájná hora praotce Čecha

Říp, hora nedaleko Roudnice nad Labem, je památným místem pro každého Čecha. Ze školních lavic si dobře pamatujeme pověst o praotci Čechovi, který sem dovedl svůj lid po dlouhém putování z východu. Právě z hory Řípu spatřil půvabnou krajinu „mlékem a strdím oplývající,“ a rozhodl se zde se svým lidem usadit a nalézt tak novou domovinu.

Rotunda sv. Jiří a sv. Vojtěcha na Řípu

Říp, vypínající se uprostřed roviny mezi řekami Labem, Vltavou a Ohří, tvoří významnou dominantu Polabí. Již v dávné minulosti byl uctíván jako památné místo a v 11. století byla na vrcholu hory postavena rotunda sv. Jiří, později byla zasvěcena rovněž sv. Vojtěchovi.

V roce 1126 přemyslovský kníže Soběslav na paměť svého vítězství nad německým císařem Lotharem v bitvě u Chlumce, nechal tento kostelík opravit a přistavět k němu válcovou věž. V rotundě sv. Jiří a sv. Vojtěcha se dnes nachází Památník českého státu. Je zde socha sv. Jiří a expozice dokumentující přeměnu kočovného národa starých Slovanů na zemědělský lid.

Tajemná hora Říp

Bájná hora Říp z šedého čediče s příměsí olivínu vykazuje magnetické anomálie, které vychylují střelku kompasu. V kostelíku jsou do kamenných dlaždic podlahy vyryty šipky, které znázorňují právě směr vychýlení střelky kompasu.

Něco by na této teorii mohlo být, ale v naší zemi je více kopců z čediče s příměsi olivínu a střelka kompasu se tam přece nevychyluje. Já se domnívám, že vychýlení střelky kompasu spíše souvisí s velmi silným zdrojem pozitivní energie, která z hory vyvěrá. Když se oběma rukama dotknete stěny románské rotundy, možná ucítíte jemné, ale zřetelné vibrace. Podle mého názoru praotec Čech na své dlouhé cestě z východu vystoupil na nejeden kopec a spatřil nejednu pěknou krajinu. Pokud se rozhodl usadit svůj lid právě v české kotlině, bylo to rovněž proto, že se na Řípu díky silné pozitivní energii cítil velmi dobře.

Na počátku 20. století byla na Řípu postavena taky turistická chata, ve které se mohou turisté občerstvit. Z vrcholu Řípu však v současné době není dobrá viditelnost do kraje. Dříve byla hora holá, dnes je však porostlá zelení a tak si půvabnou krajinu Polabí můžete prohlédnout jen z některých míst na úbočí hory.

Říp a rotunda sv. Jiří a sv. Vojtěcha byly tradičním cílem slavných poutí a lidé se zde scházeli taky v těžkých dobách českého národa. Rovněž dnes se zde chodí po celý rok a tradiční svatojiřská pouť se koná vždy první neděli po svátku sv. Jiří. Bájná hora Říp je prostě velmi oblíbeným turistickým místem v krásné a úrodné krajině Polabí.

8. Neumětely, hrob věrného Šemíka

Neumětely, malá obec na Berounsku, je známá především pověstí o Horymírovi, jednou ze Starých pověstí českých od A. Jiráska. Tak si tedy ve stručnosti připomeňme tuto pověst:

V 9. století lid na Příbramsku se táhl za stříbrem a zanedbával svoje pole. Proto rytíř Horymír žádal po knížeti Křesomyslovi zákaz dolování nebo alespoň jeho omezení. Kníže však tuto žádost odmítl a březohorští havíři vypálili Horymírův dvůr.

Rytíř Horymír pak na oplátku zavalil hornické štoly. Na to byl zajat a na Vyšehradě byl odsouzen k nejvyššímu trestu. Před popravou si vyžádal, aby směl na svém koni třikrát objet knížecí dvůr. Věrný kůň s Horymírem přeskočil vyšehradské hradby a z vyšehradské skály skočil do Vltavy. Vltavu přeplaval a s vypětím všech sil dovezl rytíře do Neumětel, kde po třech dnech pošel.

V Neumětelích se nachází údajný hrob věrného Šemíka. Je to přírodní balvan, krytý náhrobkem se stříškou z druhé poloviny 19. století. Je na něm tento nápis: „V Neumětelích se věřilo a věří, že zde Šemík věrný kůň rytíře Horymíra zakopán leží.“

V obci najdete rovněž původně gotický kostel sv. Petra, později barokně přestavěný a zvonici, která je ze dřeva a je krytá šindelem. Nad obcí se táhne zalesněný vrch Houstina, na jehož úbočí se nachází tvrziště Košík a dle pověsti právě zde stávala tvrz bájného rytíře Horymíra.

9. Peruc, přemyslovský příběh Oldřicha a Boženy

Je jen málo Čechů, kteří by neznali příběh Oldřicha a Boženy. Podívejme se však na tento příběh v poněkud širších souvislostech. Někdy kolem roku 1004 v Peruci, ve které byl přemyslovský kníže Oldřich na lovu, zahořel velkou láskou k Boženě, která u studánky prala prádlo, a odvedl si ji na knížecí dvůr. Však bylo taky na čase neboť hrozilo, že knížecí přemyslovský rod vymře. Naštěstí se tak nestalo, neboť patrně již v roce 1005 se Oldřichovi a Boženě narodil syn Břetislav, pozdější mocný kníže Břetislav I., zvaný „český Achilles.“ Ano, to je ten slavný Břetislav, známý z idilického příběhu „O Břetislavovi a Jitce.“ Břetislav pak s Jitkou měli sedm dětí, z toho pět synů, vymření rodu bylo zažehnáno a Přemyslovci vládli českým zemím dalších tři sta let.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Zajímavá a záhadná místa v Čechách.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.