Top 10 zajímavostí

Madeirské kopce a hory Vydejte se na túru do překrásné přírody

Monte Městečko v kopcích nad Funchalem se proslavilo jedinečnou jízdou na saních příkrými uličkami

Adegas de São Francisco Navštivte nejstarší vinařství na Madeiře

Jardim Botânico Pokochejte se krásou madeirské květeny

Pico do Arieiro Vyjeďte až nad mraky na vrchol třetí nejvyšší madeirské hory

Porto Santo Užijte si slunce na zlatavých plážích nedalekého ostrova

Domky Palheiro Tradiční domky s doškovými střechami jsou k vidění v regionu Santana

Madeirská koupaliště Příjemné osvěžení!

São Vicente Kouzelné městečko, v jehož okolí najdete jeskyně sopečného původu

Museu de Arte Sacra Zlatým hřebem muzejních sbírek jsou překrásné vlámské olejomalby

Ideální výlet po Madeiře

1. den To nejlepší z Funchalu

Program prvního dne ve Funchalu rovnoměrně rozdělte mezi Quinta das Cruzes a historické vinařství Adegas de São Francisco. Na prvně jmenovaném místě se můžete pokochat starosvětskou majestátností nejkrásnější vily ve Funchalu, na druhém místě ochutnejte slavné madeirské dezertní víno.

2. den Lanovka a tržiště

Navštivte překrásnou botanickou zahradu Jardim Botânico, poté nasedněte na lanovku a pokochejte se pohledem na Funchal z výšky. Pak zamiřte na tržiště Mercado dos Lavoradores a vyberte si nějaký vkusný kožený, proutěný či jiný rukodělný výrobek.

3. den Proutěné sáňky

Navštivte Monte, městečko ležící v kopcích nad Funchalem. Tady se můžete projít po překrásných zahradách Jardim do Palácio do Monte a svézt se z kopce ve svérázných proutěných saních, ovládaných „řidiči“ v tradičních slaměných kloboucích.

4. den Zahrady v kopcích

Celý den tu lze strávit v zahradách Palheiro, nejkrásnějších na celé Madeiře. Z Funchalu se sem dostanete autobusem a můžete tu spatřit například nádherné zimní kamélie nebo obdivovat pestrou paletu exotických rostlin.

5. den Pico do Arieiro

Autobus vás vyveze na vrcholek třetí nejvyšší madeirské hory Pico do Arieiro, ležící v centrální vrchovině. Při pohledu na zdejší pusté, rezavě zbarvené skalní stěny si tu budete připadat jako na Marsu.

6. den Útočiště jeptišek

Z Monte se vydejte buď autobusem, nebo autem na desetikilometrový výlet do tajemného světa, ležícího v Curral das Freiras. Tato vesnička, zvaná „Útočiště jeptišek“, je obehnána neproniknutelným prstencem horských štítů a po dlouhá staletí byla prakticky odříznuta od okolního světa. Návštěva tohoto místa se pro vás určitě stane nezapomenutelným zážitkem.

7. den São Vicente

I přesto, že São Vicente leží až na druhém konci ostrova, jeho návštěvu si rozhodně nenechte ujít. Najdete tu jedno z nejkrásnějších madeirských městeček. A pokud máte jen trošku dobrodružnější povahu, vydejte se odsud na projížďku po staré pobřežní silnici do Porto Moniz.

8. den Porto Santo

Poslední den si vyhraďte na návštěvu ostrova Porto Santo. Dostanete se sem z Madeiry trajektem nebo letecky. Tento maličký, kopcovitý ostrůvek je lemován nádhernými písečnými plážemi, které se stanou příjemnou tečkou za týdnem stráveným v tomto ostrovním ráji.

Úvod

Madeira je maličký ostrov sopečného původu ležící uprostřed Atlantského oceánu. Je porostlá bujnou vegetací, v níž hrají prim pestrobarevné květiny a ovocné stromy. Rozeklané vrcholky hor, často zahalené v mracích, zde vytváří mikroklima. Pobřeží je lemováno útesy, jejichž úpatí omývá divoký příboj.

Přestože ostrov znali již před dvěma tisíci lety staří Římané a Kartáginci, první osadníci se tu usadili až několik desetiletí před objevením Ameriky. V 15. století ke břehům Madeiry dorazily portugalské lodě a ostrov se stal součástí impéria krále Jana I. Portugalského. Zajímavé určitě je, že z Madeiry je blíže do Afriky než do kontinentálního Portugalska – Maroko odsud leží 600 km, zatímco Lisabon se nachází nějakých 1000 km severovýchodním směrem.

Madeira je vlastně souostroví, které vzniklo před mnoha miliony let sopečnou činností. Ostrov bychom mohli přirovnat k ledovci; horské masivy, sahající doslova až do oblak, jsou jen špičkou ohromné masy, která se nachází pod hladinou moře. Pouze dva ostrovy z celého řetězce jsou trvale obydleny – jedním je Madeira, druhým pak vyprahlý a více rovinatý ostrov Porto Santo. Ve druhé polovině 15. století navštívil Porto Santo sám velký Kryštof Kolumbus a oženil se tu s vnučkou zdejšího místodržitele.

Přírodní krásy

Na světě je jen několik míst, která na tak malém prostoru nabízí tolik přírodních krás jako Madeira. Ostrov září barvami místní květeny, takřka všude se můžete setkat se strelíciemi a jejich jasně oranžovými květy. Okraje horských teras lemují aromatické hortenzie, soukromé i veřejné zahrady a parky jsou plné orchidejí, buganvilií a palisandrů. V nesčetných sadech a plantážích rostou jabloně, hrušně, třešně, marakuje, banány a avokáda.

Vodopád ve vnitrozemí

V horách narazíte na potůčky, které prýští do údolí z jakoby neviditelných pramenů; během hodiny jich minete i šest. V chladných vodách kolem ostrova, které bývaly rájem velrybářů, se dnes nachází několik velrybích, delfíních a tuleních rezervací. Ostrov leží v subtropickém pásu, stále tu však fouká a průměrné letní teploty zde dosahují pouhých 22 °C. Naopak v zimě se tu teploty pohybují kolem příjemných 17 °C.

Rozloha ostrova a obyvatelstvo

Madeira vypadá mnohem větší, než ve skutečnosti je. Je dlouhá 57 km a široká 22 km. Terén je tu opravdu hornatý a silnice jsou až neuvěřitelně klikaté – však také jízda po nich je velmi náročná. Z toho důvodu byly také některé části ostrova až do doby, než sem byly vybudovány cesty, zcela odříznuté od světa. Řada starých vesničanů nikdy předtím neviděla hlavní město Funchal a o cestě do Portugalska si mohla nechat jenom zdát. Dnešní mladí Madeiřané jsou přece jen o něco odvážnější a vydávají se za vidinou lepšího života do světa. Ti nejúspěšnější z nich se na ostrov vracejí a za vydělané peníze si tu staví nádherná sídla.

Madeira však není jen idylický tropický ráj, který známe například z obrazů Paula Gauguina. Ostrov je dnes kosmopolitním místem, kde kromě místních starousedlíků a repatriantů žijí i potomci obchodníků, kteří na ostrov v minulosti zavítali při svých cestách. Najdeme tu i potomky z období krátké britské okupace. Obyvatelé ostrova jsou tak jakýmsi mixem černých Severoafričanů a blonďatých modrookých Seveřanů.

Hlavní město

Funchal, hlavní město ostrova a největší přístav, je jediným městem na Madeiře, které si zaslouží větší pozornost. Bílé domy s červenými střechami jsou doslova namačkané na svazích, prudce se svažujících k zálivu a vytvářejících překrásné scenerie, které jsou pro mnohé návštěvníky ostrova vděčným fotografickým objektem. Město je neobyčejně příjemné a má své nezpochybnitelné kouzlo, přesto tu najdeme oblasti, ve kterých se hluk a hustota dopravy směle vyrovnají větším evropským městům.

Funchal je významným přístavem

Téměř polovina z 270 000 obyvatel ostrova žije ve Funchalu. Návštěvníci města se tu mohou ubytovat v nablýskaných výškových hotelích, které se nacházejí především v oblasti zvané zona turística, nebo mohou zamířit za větším klidem a historickou atmosférou do tzv. quintas (venkovských sídel).

Vnitrozemí ostrova

Funchal je výchozím bodem, odkud se lze vypravit za poznáváním ostrovních krás. Autobusem, taxíkem nebo lanovkou se po chvilce dostanete na svahy obklopující město, kde se můžete projít zahradami a parky. Za návštěvu stojí zdejší botanická zahrada a zahrady v Quinta do Palheiro.

Ponta de São Lourenço, nejvýchodnější bod Madeiry

Charakter krajiny ve vnitrozemí je poznamenán činností drobných farmářů; téměř jedna pětina obyvatel Madeiry se věnuje zemědělství. Záleží sice na nadmořské výšce a na tom, jestli se nacházíte na teplejší jižní straně ostrova či na o něco chladnějším severním pobřeží, ale takřka všude narazíte na terasovitá políčka s banánovníky a vinnou révou. Najdete tu větry bičované horské štíty, rozeklané útesy i smaragdově zelená údolí. Podél silnic jsou strategicky rozmístěny vyhlídky (miradouros), odkud si můžete vychutnat neuvěřitelná panoramata a prohlédnout si terasovitá políčka a vesničky zaříznuté do horských svahů.

Nové silnice a tunely cestování po Madeiře značně usnadňují, nicméně pokud chcete na vlastní oči spatřit ty nejkrásnější scenerie, musíte projet serpentinami vinoucími se po úbočích pobřežních hor. Připravte se na úchvatné výhledy a občasnou spršku z nějakého toho vodopádu. Ostrov je pravým rájem pro příznivce turistiky. Základem zdejší sítě turistických tras je ostrovní systém zavlažovacích kanálů zvaných levadas, které vedou vodu z hor. Podél nich jsou totiž vybudovány pěší stezky, a to v celkové délce přesahující 2100 km. Pěším turistům stačí najít jeden ze zmíněných zavlažovacích kanálů a nechat se jím vést do těch nejkrásnějších ostrovních zákoutí. Některé z tras, které jsou podrobněji popsány na následujících stranách tohoto průvodce, jsou považovány za největší madeirské turistické atrakce.

Ostrovní scenerie jsou tak divoké a zdejší počasí natolik příjemné, že by mohlo být považováno téměř za neskromné chtít ještě kilometry písečných pláží. Mnoho jich tu sice není, většina pobřežních vesniček svým návštěvníkům nabízí osvěžení v bazénech. Zatoužíte-li přesto po zlatavém písku, určitě se vydejte do Calhety či zátoky Machico na uměle vybudované pláže nebo na ostrůvek Porto Santo. Tento jediný trvale osídlený ostrov z celého souostroví vám nabídne devítikilometrovou pláž, která se vine podél jižního pobřeží.

Pro mnohé je představa dovolené bez možnosti každodenního koupání v moři a polehávání na pláži poněkud zvláštní, ale tragédie to určitě není. Nedostatek písečných pláží je pro Madeiru do určité míry požehnáním, nestal se z ní totiž jeden velký, turisty přeplněný resort, jako jsou třeba Kanárské ostrovy nebo Mallorca. Pokud by na Madeiře písečné pláže byly, invaze turistů ze všech koutů světa by nepochybně vedla k devastaci překrásné přírody, kterou zde můžeme stále obdivovat.

Madeira a turistika

Již po desetiletí je pro Madeiru charakteristická zvláštní okázalá až snobská forma turistiky. Ve většině zdejších hotelů se sluší přijít na čaj o páté – v obleku a s vázankou. Typickým návštěvníkem ostrova je postarší bohatý gentleman nebo elegantní dáma, jejichž věkový průměr je nepochybně vyšší než v jiných letoviscích. Časy se však pomalu mění – nové hotely se snaží přizpůsobit své služby i mladší klientele. Na Madeiře si dnes můžete užít dovolenou v lázních a pro příznivce náročné vysokohorské turistiky se začíná v horách objevovat ubytování skromnějšího rázu.

Zapadlé vesničky

Některé z horských vesniček jsou tak izolované, že jejich obyvatelé mohli chytit televizní signál až teprve v 80. letech 20. století.

Madeiřané, podobně jako Portugalci, jsou vesměs tiší a rezervovaní lidé. Vezmeme-li v potaz jistou izolovanost od okolního světa a drsné podmínky farmaření na terasovitých políčkách, dala by se od místních obyvatel očekávat jistá odtažitost. Ve skutečnosti však narazíte na neuvěřitelně pohostinné a přátelské lidi, kteří ani v nejmenším nežehrají na svůj osud ani na fakt, že jejich ostrov po celý rok zaplavují turisté z daleko bohatších míst, než je Madeira. Jsou právem hrdí na svůj krásný ostrov i na výjimečné produkty, které jej proslavily po celém světě – vynikající víno a ruční výšivky.

Hoteliéři, podnikatelé i vládní úředníci by zcela jistě přivítali, kdyby se Madeira více otevřela okolnímu světu, ale všichni si zároveň uvědomují, že to, čím je ostrov unikátní, je právě jeho přirozená přírodní krása a fakt, že je jen minimálně zasažen činností člověka, leckdy destruktivní. Někteří dokonce trvají na tom, že Madeira je součástí ztracené Atlantidy. I přesto, že na ostrov se dnes dostanete naprosto bez problémů, vládne tu stále nepopsatelná atmosféra starosvětského a bohem zapomenutého místa.

Stručná historie

Jak se na svěží tropický ostrov uprostřed oceánu sluší a patří, původ a historie Madeiry jsou obestřeny bezpočtem tajemství a legend. Jedni tvrdí, že Madeira je pozůstatkem ztracené Atlantidy, jiní ji považují za torzo pevninské masy, která kdysi spojovala Evropu s Amerikou. V historických análech se Madeira poprvé objevuje až počátkem 15. století, v souvislosti s právě počínající zlatou érou portugalského mořeplavectví. Pod záštitou Jindřicha Mořeplavce tehdy vyplouvali z Algarve v jižním Portugalsku námořní karavely s cílem prozkoumat nová území. Madeiru objevil v roce 1418 João Gonçalves Zarco, toho času ve službách Jindřicha Mořeplavce.

Zarco nejspíše přesně věděl, kterým směrem pluje, o existenci Madeiry se totiž dozvěděl z jistého kastilského zdroje. Faktem také je, že vody kolem Kanárských ostrovů byly již po téměř jedno století křižovány mnoha plavidly a v námořních mapách, které v polovině 14. století používali Janované, byly jak Madeira, tak Porto Santo zakresleny.

S největší pravděpodobností však Zarca během plavby do Guiney zastihla bouře, která jej zahnala k pobřeží ostrova Porto Santo. Pokud tomu tak bylo, měl opravdu štěstí – podařilo se mu totiž přistát u jediné písečné pláže v okruhu stovek a stovek mil.

První člověk na Madeiře?

Podle některých spekulací prvním člověkem na Madeiře nebyl portugalský mořeplavec João Gonçalves Zarco, ale Angličan Robert Machim (občas psáno Machin). Na ostrov prý zavítal již ve 14. století.

Machim, rytíř v družině anglického krále Eduarda III., se údajně zamiloval do urozené dívky jménem Anne d’Arfet (Anne z Hertfordu) a společně s ní vyrazil na palubě lodi do Francie. Loď bohužel ztroskotala, shodou okolností právě u břehů Madeiry. Anne záhy zemřela a rytíř ji pochoval na břehu zálivu. I on sám zanedlouho skonal – puklo mu srdce žalem nad ztrátou milované dívky. Přeživší ze ztroskotané lodi rytíře pochovali po boku Anne. Zbývajícím trosečníkům se podařilo postavit vor, z Madeiry odplout a svědčit o tragickém osudu udatného rytíře a krásné Anne.

Zarco, který je všeobecně pokládán za pravého objevitele Madeiry, tento příběh znal. Hrob Roberta a Anne prý dokonce nalezl a na počest Machima místo pojmenoval Machico. Hrob zamilovaného páru se údajně nachází v kapli Capela dos Milagres ve východní části zálivu Machico.

První portugalská kolonie

Následujícího roku se Zarco do oblasti vrátil s cílem přistát u břehů většího ostrova, který spatřil z Porto Santo. Výpravy se účastnili Tristão Vaz Teixeira a Bartolomeu Perestrelo, kteří oficiálně jako první vkročili na břeh hustě zalesněného ostrova, později pojmenovaného Ilha da Madeira – ostrov Dřeva.

Jindřich Mořeplavec

Portugalský královský dvůr, povzbuzen prvním významným objevem, zahájil oficiální politiku kolonizace. Roku 1425 prohlásil král Jan I. Portugalský Madeiru svou provincií a věnoval ji jako dar princi Jindřichu Mořeplavcovi.

S kolonizací Madeiry bylo započato po roce 1420. Noví kolonisté měli povoleno vzít si na ostrov jen základní věci a suroviny. Na Madeiře bylo vody a stavebního materiálu víc, než mohli využít. Nejprve museli vypálit les, aby získali dostatek zemědělské půdy – legendy praví, že dým z hořících lesů se nad ostrovem vznášel po dlouhých sedm let.

První obyvatelé

Je takřka jisté, že Madeira nebyla až do příchodu Portugalců v 15. století obydlena. První osadníci tu nenarazili na žádné domorodce (jako tomu bylo na Kanárských ostrovech) ani nenašli žádné záhadné pozůstatky minulého osídlení (jako na Baleárách).

Zemědělství

Popel ostrovní půdu dostatečně zúrodnil, tropické podnebí a všudypřítomné vodní prameny vytvořily takřka ideální podmínky pro pěstování vinné révy a cukrové třtiny.

Kolumbus, tehdy obchodník s cukrem, se na ostrově usadil

Kolonisté začali na ostrov ve velkém dovážet odrůdu vinné révy Malvasia, původem z Kréty, a cukrovou třtinu ze Sicílie. K tomu, aby se tyto plodiny mohly na Madeiře uchytit, bylo zapotřebí zajistit dostatečné množství polí, což bylo na hornatém ostrově poměrně náročné. S ohromným úsilím, bez jakékoliv mechanizace, se osadníkům podařilo potřebné plochy vytesat ve svazích kopců a hor. Tehdy vznikly první terasy, které můžeme na zdejších prudkých svazích obdivovat dodnes.

Problém se zavlažováním byl vyřešen jednoduchým systémem kanálů, známých pod názvem levadas. Většinu kanálů vykopali afričtí otroci, jejichž hlavní pracovní náplní byla jinak práce na plantážích cukrové třtiny. Madeiřané začali obchodovat s cukrem, který byl v té době považován za luxusní komoditu, s Benátkami a Flandry a zároveň se centrem jejich pozornosti stalo vinařství. Ostrov nabýval na hospodářském významu a jeho populace pomalu rostla. V polovině 15. století žilo na ostrově přibližně 800 rodin. Záznamy ze sčítání lidu v roce 1514 uvádí celkem 5000 obyvatel, vyjma otroků.

Roku 1478 zavítal na Madeiru Kryštof Kolumbus, tehdy takřka bezvýznamný muž, aby zde nakoupil cukrovou třtinu. Cesta skončila neúspěchem, jelikož došlo k problémům při přepravě peněz za část nákladu. Po Kolumbově pozdějším objevu Nového světa zažívala Madeira období prosperity – díky strategické poloze uprostřed Atlantiku tu zastavovaly téměř všechny lodě, aby doplnily zásoby potravin, vody a výtečného madeirského vína.

Kolumbus si vzal za ženu doňu Felipu Moniz Perestrelo, vnučku prvního místodržícího ostrova Porto Santo, a zplodil s ní syna. Ještě dnes se na ostrově najdou tací, kteří vám budou tvrdit, že Kolumbus se naučil umění mořeplavectví až za svého pobytu tady a že právě zde našel inspiraci pro svou odvážnou plavbu v roce 1492.

Nájezdy pirátů

Od počátku 16. století se Madeira stala vyhledávaným cílem pirátů, kteří si moc dobře uvědomovali, jaké bohatství se na ostrově ukrývá. Bukanýři z Maroka, Alžírska a Francie přepadali osady na pobřeží, plenili celé vsi a zanechávali za sebou jen smrt a zkázu. Roku 1566 zažila Madeira naprosto katastrofální pirátský útok. Francouzský pirát Bertrand de Montluc vtrhl do funchalského přístavu se svou flotilou 11 galeon a armádou o 1300 mužích. Ve městě rozpoutal pravý teror, a když po šestnácti dnech Funchal opouštěl, zůstaly ve městě tři stovky mrtvých a zničené sklady s cukrem – takřka celý ostrov byl v troskách. Než se v Lisabonu odhodlali k vyslání vojska na obranu Madeiry, byli piráti dávno pryč.

Poklad pirátů

Nechvalně proslulý pirát William „Kapitán“ Kidd terorizoval světová moře po dlouhých deset let. Nakonec sice skončil na šibenici, jeho lup však nebyl nikdy nalezen. Podle pověsti zakopal svůj poklad někde na ostrovech Ilhas Desertas, ležících jihovýchodně od Madeiry. Všechny pokusy poklad najít však skončily neúspěchem.

V reakci na tento útok začali obyvatelé ostrova Porto Santo budovat na vrcholcích kopců majáky, které sloužily jako primitivní výstražná zařízení.

Roku 1580 si Portugalsko podmanil španělský král Filip II., a země včetně Madeiry se tak stala na následujících 60 let součástí španělského království.

Na konci 16. století přestala být Madeira hlavním centrem obchodu s cukrovou třtinou, její roli převzala mnohem větší portugalská kolonie – Brazílie. Pěstování cukrové třtiny madeirskou půdu doslova vysálo, proto ji nahradila méně náročná plodina – vinná réva.

Madeira a Anglie

Politické a hospodářské vztahy mezi Madeirou a Británií byly navázány již v 17. století. Roku 1662 se král Karel II. oženil s portugalskou infantkou Kateřinou z Braganzy a součástí jejího věna byly i speciální výsady pro britské osadníky na Madeiře. Jak Madeira, tak Británie profitovaly z nového nařízení, které regulovalo vývoz vína – madeirské víno se stalo jediným na světě, které mohlo být přímo dodáváno do britských zámořských držav na západní polokouli. Tyto obchodní výsady přilákaly na Madeiru mnoho britských rodin, z nichž některé patří i dnes mezi opravdovou elitu ostrovního společenského života. Zisky z obchodu s vínem byly ohromující; v roce 1800 dosáhl export hranice 9 milionů lahví za rok. Mnohé z výstavních vnitrozemských quintas, které můžeme na Madeiře obdivovat dodnes, mají své kořeny právě v počátcích úspěšného obchodování s vínem.

Útes Looe a Funchal na počátku 19. století

Britské vojenské jednotky přistály na Madeiře v roce 1801, aby ochránily ostrov před případnou francouzskou invazí, ale již roku 1802, po podepsání smlouvy z Amiens, byly opět staženy. Nicméně roku 1807 se vojáci na ostrov vrátili a zůstali tu až do roku 1814. Po porážce Napoleona se mnozí členové ostrovních posádek usadili na ostrově natrvalo.

Druhá polovina 19. století znamenala pro Madeiru naprostou katastrofu. Roku 1852 byly takřka veškeré vinice napadeny plísní a úroda byla z devadesáti procent zničena. Jen o čtyři roky později zasáhla Madeiru epidemie cholery, jež si vyžádala si na 7000 obětí. K dovršení pohromy byly mezi lety 1872–73 napadeny zbývající vinice mšičkou révokazem a kompletně zničeny. Těžce zasažena byla i úroda brambor a cukrové třtiny.

Portugalsko vstoupilo do 1. světové války na straně Britů a Francouzů. Strategická poloha Madeiry uprostřed Atlantiku samozřejmě neunikla pozornosti německého vrchního velení – roku 1916 potopila německá ponorka ve funchalském přístavu tři francouzské lodě.

Slavné poslední zastávky

Tradičně pohostinná Madeira přivítala za dobu své existence mnohé slavné návštěvníky. Pro některé z nich se Madeira stala poslední zastávkou na nedobrovolné cestě do vyhnanství. Napoleon Bonaparte se tu zastavil při svém putování na ostrov Svatá Helena, kde jej čekala internace. Jeho loď tu doplnila zásoby a britský konzul při té příležitosti předal (nebo spíše prodal) starému nepříteli několik lahví lahodného vína, aby si alespoň trochu zpříjemnil svůj trpký život vězně. Historie se téměř opakovala po puči v roce 1974, kdy se na ostrově při cestě do brazilského exilu zastavili bývalý prezident Tomás a premiér Caetano. Dokonce jim bylo povoleno opustit loď, ale pohostinnosti si na břehu příliš neužili. Oba politici totiž skončili pod zámkem v pevnosti São Lourenço.

Moderní doba

V meziválečném období Portugalskem otřásla politická a hospodářská krize, což mělo za následek pád republikánské vlády. Nicméně Madeira i v těchto těžkých časech úspěšně pracovala na vylepšování své pověsti turistického ráje – ostrov byl prakticky od poloviny 19. století oblíbenou destinací britských vyšších vrstev a nižší a střední aristokracie z celé Evropy. Již roku 1890 byl otevřen slavný hotel Reid’s, roku 1921 byla zavedena pravidelná letecká linka hydroplánů z britského Southamptonu. Poctou pro Madeiru bylo také rozhodnutí posledního rakousko-uherského panovníka Karla I. strávit zde své poválečné vyhnanství. Karel I. na ostrově nakonec zemřel (roku 1922) – místem jeho posledního odpočinku se stala farnost Nossa Senhora do Monte. Od roku 2004, kdy byl panovník papežem Janem Pavlem II. blahořečen, navštěvují farnost každoročně tisíce poutníků.

Plakát z roku 1931

Roku 1932 se stal novým portugalským ministerským předsedou António de Oliveira Salazar. Podařilo se mu zkrotit inflaci a výrazně snížit zahraniční zadlužení Portugalska, což mu mezi prostými Portugalci vyneslo nebývalou popularitu. Nicméně roku 1933 byla schválena nová ultrakonzervativní ústava, která učinila ze Salazara doživotního portugalského diktátora. V čele státu stál až do 70. let, kdy jej nahradil Marcelo Caetano. Ten byl zbaven moci roku 1974 při nekrvavém vojenském puči. Po dlouhých desetiletích byly v Portugalsku vypsány svobodné volby.

O dva roky později byl Madeiře přiznán status autonomní oblasti. Ostrovní parlament se od té chvíle zabýval veškerými záležitostmi, které přímo ovlivňovaly život na ostrově, s výjimkou obrany, zahraniční politiky a daňových záležitostí. Madeira také získala, poprvé za dobu své existence, právo vyslat pět poslanců do portugalského parlamentu v Lisabonu.

Roku 1986 vstoupilo Portugalsko do EHS, předchůdce dnešní EU. Příliv evropských financí pozvedl úroveň madeirského rybolovného průmyslu, značné prostředky byly investovány do zlepšení infrastruktury. Byly vybudovány nové silnice, tunely, jachetní přístavy, letoviska a podstatně bylo rozšířeno a zmodernizováno letiště ve Funchalu. Po částečném vyčerpání evropských dotací se prezident Alberto João Jardim obrátil na soukromé investory. Stavební boom pokračoval do té míry, že mnozí dnes považují Madeiru za „přeinvestovanou“. Nepříjemným důsledkem let minulých je fakt, že dluh Madeiry v roce 2015 dosahoval závratných 4,5 miliard eur.

V roce 2016 propukly na ostrově rozsáhlé požáry, které značně zdevastovaly zdejší přírodu. V důsledku nejhorší vlny veder v historii Madeiry byla plameny poničena i takřka čtvrtina Funchalu, tři lidé zemřeli a stovky musely opustit své domovy.

Historické milníky

1351

Na mapách starých Janovanů se poprvé objevuje Madeira.

1418

Portugalští mořeplavci objevují Porto Santo.

1425

Madeira se stává portugalskou provincií; na ostrově se začíná pěstovat cukrová třtina, vinná réva a obilí.

1478

Na Madeiře se nakrátko usazuje Kryštof Kolumbus.

od 1480

Příliv osadníků z Evropy, kupci investují do cukrových plantáží a zavlažovacích systémů.

1514

Počet obyvatel dosahuje 5000. Dokončena katedrála ve Funchalu.

1566

Funchal vypleněn francouzskými piráty; na 300 ostrovanů zabito.

1580

Filip II. Španělský obsazuje Portugalsko; Madeira v rukou Španělů.

1640

Portugalci získávají zpět své království (a Madeiru).

1703

Britové dostávají cenné výsady při obchodování s Portugalskem. Mnozí se usazují na Madeiře a záhy ovládají obchod s vínem.

1801–14

Napoleon okupuje Portugalsko; připlouvají britské jednotky.

od 1850

Madeiru „objevuje“ evropská smetánka.

1872–73

Mšička révokaz téměř kompletně ničí úrodu hroznů. Hlavní plodinou na ostrově se stávají banány.

1914–18

Portugalsko stojí v 1. světové válce na straně Dohody.

1933–68

Vláda diktátora Salazara v Portugalsku. Hospodářská stagnace.

1939–45

Za 2. světové války zůstává Portugalsko neutrální.

1960

Na Porto Santo vzniká první letiště na Madeiře.

1974

Diktatura svržena bez prolití jediné kapky krve.

1976

Madeira se stává autonomní oblastí s vlastním parlamentem.

1997

Otevřena dálnice Via Rápida.

2006

Na ostrově vznikají nové zábavní parky a lanovky.

2010

Bleskové povodně a bahenní sesuvy, 40 mrtvých a stovky zraněných.

2012

Dluh Madeiry šplhá k 6 miliardám eur.

2013

Požáry živené silným větrem ničí zástavbu v Monte, předměstí Funchalu. 10 domů zničeno.

2015

Novým prezidentem se stává Miguel Albuquerque. Madeira je vyhlášena nejlepší ostrovní destinací světa pro rok 2015.

2016

Silné požáry opět devastují ostrov, 3 mrtví a 150 zničených budov.

Cabo Girão na západním pobřeží ostrova

Kam se vydat

CESTOVÁNÍ PO OSTROVĚ

Při letmém pohledu na Madeiru se vám může zdát, že k prozkoumání celého ostrova o rozměrech pouhých 57 x 22 km zcela postačí dva dny. Ano, Madeira je opravdu malá a z Funchalu se do odlehlého Porto Moniz dostanete ani ne za hodinu. Ale musíte přitom bohužel projet několika tunely... Přijdete tak o řadu nezapomenutelných okamžiků, především o jízdu po horských a pobřežních silničkách, s výhledem, jaký najdete málokde na světě.

K dokonalému poznání ostrova budete potřebovat minimálně tři dny; pokud máte raději volnější tempo, týden je ideální. Mnozí návštěvníci využívají nabídek na jednodenní autobusové výlety. Jízda vlastním vozem je totiž poměrně náročnou záležitostí a měli by ji podstupovat pouze zkušení řidiči, kteří se umí pohybovat v kopcovitém terénu plném těch nejdivočejších serpentin.

Stále více turistů se ubytovává mimo hlavní město. Nabídka ubytování v horských chatách nebo malých hotýlcích na pobřeží se za poslední roky výrazně zlepšila. Dnes tak můžeme mezi návštěvníky Madeiry narazit i na takové, kteří do Funchalu prakticky nevkročí.

Funchal

Funchal [1] je v podstatě jediné město na ostrově a vlastně i na celém souostroví. Většina historických budov, muzeí a památek se nachází právě zde. Žije tu přibližně 110 000 obyvatel, což je na tak maličký ostrov úctyhodné číslo, nicméně celé centrum snadno projdete pěšky za 10–15 minut. Chcete-li se vydat směrem na sever, připravte se na poměrně náročný výkon – ulice a uličky jsou stále strmější. Nicméně chůze je prakticky jedinou možností, jak se po městě pohybovat, úzké dlážděné ulice nebyly přizpůsobeny automobilové dopravě. Přesto i zde narazíte na klasické dopravní zácpy.

Funchal a jeho přístav

Ideálním způsobem, jak se ve Funchalu zorientovat, je zajít si na přístavní molo Ilhéu da Pontinha a podívat se na město očima těch, kteří sem připlují na palubě lodi. Pontinha, která byla postavena v roce 1962, vede podél kontejnerového přístavu a míjí maličký ostrůvek Looe Rock. Na jeho vršku stojí stará pevnost.

Funchalský přístav býval v 15. a 16. století hlavním motorem hospodářského rozvoje města; takřka všechny lodě plující na Dálný východ či do Ameriky se tu zastavily, aby doplnily zásoby. Dnes tu kotví zaoceánské lodě, jachty a rybářské bárky. Nákladní přístav Port of Caniçal leží přibližně 19 km východně od Funchalu.

Centrum města

Pohled na město z přístavu je opravdu úchvatný. Od zálivu se zvedá do výše strmý sráz, doslova posetý bílými domky s terakotovými střechami a tropickou zelení. Pozadí celé scenerie tvoří mohutné vrcholky hor. Dominantou pobřeží je středověká pevnost Palácio de São Lourenço. Postavena byla v 16. století, aby chránila záliv před nájezdy pirátů – z hradeb s cimbuřím dodnes zlověstně ční staré kanóny. Projdete-li hlavní branou pevnosti na Avenida Zarco, určitě si všimnete stráží v bílých rukavičkách. Pevnost je totiž v současnosti sídlem ministerského předsedy a vrchního vojenského velení.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Madeira - 2. vydání.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.