Top 10 zajímavostí

O’Connell Street Nejvýznamnější dublinská třída se spoustou památníků a soch a také s proslulou budovou Hlavní pošty

Exkurze v pivovaru Guinness Dozvíte se, jak se vaří místní pivo a ochutnáte pintu tohoto výborného moku

Kilmainhamská věznice Zjistíte, jak se zde žilo a za jaké zločiny zde byli lidé ještě nedávno vězněni

Custom House Jedna znejelegantnějších dominant Dublinu vévodí severnímu břehu řeky Liffey

Trinity College Dublinská univerzita se pyšní celou řadou slavných absolventů a také poklady, jako je Kniha z Kellsu

National Gallery Najdet v ní krásnou sbírku obrazů pocházejících ze 14.–20. století

Dublin Castle Centrum anglické moci v Irsku po dobu sedmi staletí

Temple Bar Bludiště úzkých dlážděných uliček s živými bary a zajímavými trhy

Christ Church Jedna ze dvou velkých dublinských katedrál, tou druhou je katedrála sv. Patrika

Phoenix Park Největší evropský městský park s upravenými zahradami, lesíky, loukami, několika památníky a zoo

Ideální den v Dublinu

8.30 Snídaně

Dopřejte si zdravý začátek dne v podniku Cornucopia (19 Wicklow Street), který nabízí široký výběr obložených talířů s čerstvým ovocem, různé druhy ovesných kaší či müsli, domácí opékané brambory a smažená vejce; samozřejmě nechybí ani spousta druhů bio čaje či kávy.

9.30 Iluminovaný rukopis

Před podnikem Cornucopia zabočte vlevo a přejděte ulici Grafton Street, tou se vydejte na sever a dorazíte k areálu Trinity College. Pokud přijdete brzy ráno, vyhnete se davům turistů, kteří sem každý den proudí, aby zhlédli nádhernou knihovnu a její chloubu – Knihu z Kellsu.

11.30 Oriental Café

Vydejte se zpět po Grafton Street a vychutnejte si šálek kávy v kavárně Bewley’s, kterou zdobí vitrážová okna ve stylu art deco.

12.00 Na průzkumu

Prohlédněte si obchody na Grafton Street cestou do parku St Stephen´s Green. Projděte se po jeho trávnících a vydejte se k severnímu okraji k Little Museum of Dublin; poté projděte kolem slavného hotelu Shelbourne a pokračujte v objevování georgiánské architektury a muzeí na náměstí Merrion Square a na ulici Kildare Street. Zde si můžete vybrat ze široké škály podniků a dát si lehký oběd v hospodě, kavárně či ve vyhlášené restauraci.

14.30 Podél řeky

Ze St Stephen’s Green jděte po Dawson Street a na jejím konci odbočte vlevo. Poté se dejte kolem Trinity College až na Westmorland Street. Na konci ulice se nechte zlákat procházkou podél řeky a půvabem pěší lávky Halfpenny Bridge. Pokračujte po nábřeží a hned za budovami úřadů (mezi nimiž vyniká soudní budova Four Courts) zabočte vlevo do Winetavern Street.

15.30 Dominanty města

Na konci ulice spatříte katedrálu Christ Church, jejíž návštěva spolu se sousední interaktivní expozicí Dublinia se jistě vyplatí. Pak se vydejte přes Christchurch Place a ulici Lord Edward Street podívat se na hrad Dublin Castle.

17.00 Svačina

U hradu přejděte ulici na druhou stranu a vydejte se zpátky do kopce. Navštivte uličku Cow’sLane s uměleckými obchůdky a kavárnou Queen of Tarts – skvělým místem, kde si lze dát čaj a nějakou tu domácí sladkost.

19.30 Skvělá večeře

Až si po náročném dni odpočinete, zamiřte na ulici Dame Street do Les Frères Jacques (hned vedle divadla Olympia). V typicky dublinském interiéru se podává prvotřídní francouzská kuchyně.

21.30 Vzhůru na flám

U východu z restaurace zabočte vlevo a dejte se druhou odbočkou doleva – do ulice Eustace Street. Ta vás dovede přímo do centra čtvrti Temple Bar – ulice zde ožívají zejména po setmění a tradiční irská muzika tu zní z každé hospody.

Úvod

Dublin je uspěchané moderní město plné veselých hospůdek, zároveň je však stále ponořené do své bohaté historie. Během ní město měnilo svůj charakter, ovlivňováno jak irským šarmem, tak elegancí a vkusem kontinentální Evropy. Směsice starého a nového, tradičně irského a internacionálního se promítá do působivých moderních budov v Dublinu, z nichž mnohé byly navrženy renomovanými světovými architekty. Například srdcem nové čtvrti Docklands se stalo dílo Daniela Libeskinda, divadlo Grand Canal Theatre, otevřené v roce 2010. O rok dříve byl podle návrhu španělského architekta Santiaga Calatravy dokončen most Samuela Becketta.

V noci jsou ulice plné „flamendrů“, kteří míří do hospod, barů, restaurací, klubů a kaváren. Ve dne se zase zaplní lidmi vyhlášené obchodní třídy, obchodní domy a nákupní centra. Příslovečná pohostinnost Dubliňanů se ani v dnešní uspěchané době nevytratila, ovšem charakter města není reprezentován jen prodejci v obchůdcích se suvenýry.

Tisíciletá dublinská historie je přítomna všude – v domech slavných literátů na Merrion Square, v důlcích po kulkách, kterými je zjizvena fasáda Hlavní pošty. Město se však vyvíjí. Vytvořilo si svou vlastní „novou kulturu“ ovlivněnou komunitami imigrantů. Dublin dnes patří k předním evropským centrům umění, designu a hudby. Stojí za to zamyslet se nad tím, co všechno představuje toto „nové“ Irsko.

Vedle tradičních barů a křiklavě zelených skřítků leprechaunů či jiných kýčovitých suvenýrů krčících se ve výlohách tady najdete dlážděné uličky nebo galerie čtvrti Temple Bar. Zde objevíte umělecká díla výtvarníků a fotografů, jejichž talent leckdy dosahuje světové úrovně. V buticích na Grafton Street se setkáte s návrháři, kteří vyrábějí ručně pletené či tvídové oděvy, a s designéry, jež vytváří neotřelé modely nábytku. Mimochodem, dublinští muzikanti už dávno prokázali, že nepotřebují bodhrán (tradiční irský bubínek) k tomu, aby složili pravou irskou písničku.

Ruku v ruce s modernizací jde však i snaha chránit dědictví minulosti. Období konjunktury před rokem 2008 začalo klást důraz na ochranu památek. Ve městě lze zhlédnout artefakty z doby bronzové, jít po stopách historie Velikonočního povstání či se vydat na cestu s Leopoldem Bloomem z románu Jamese Joyce Odysseus. Všechny dublinské příběhy a legendy byly znovu převyprávěny s ohledem na to, jak si město hledá svoje místo na slunci.

Most Millennium Bridge přes řeku Liffey

Město na řece Liffey

Řeka Liffey protéká centrem Dublinu od západu směrem na východ (ústí do zálivu Dublin Bay) a utváří přirozenou hranici mezi severem a jihem města. V průběhu dějin řeka vytvořila také sociální a ekonomický předěl mezi střední třídou na jihu a dělnickým severem – právě sever je někdy považován za jediný pravý Dublin. Rozdíly mezi nimi překlenuje nová čtvrť Docklands, rozkládající se na obou stranách.

Od řeky směrem do vnitrozemí se klikatí kanály Royal Canal a Grand Canal. Občasný křik racků vám připomene, že Dublin leží u moře.

Dublin je velmi kompaktní, nikterak rozložité město, ideální pro procházky. Park College Green při univerzitě Trinity College tvoří jakési přirozené centrum jižně od mostu O’Connell Bridge. Třída O’Connell Street, hlavní městský bulvár, vede severně na náměstí Parnell Square a k parku Garden of Remembrance. Na jihovýchodě pak naleznete nejzachovalejší georgiánskou oblast St Stephen’s Green, v níž sídlí národní muzea. Směrem na západ podél jižního břehu řeky Liffey se rozkládá zábavní čtvrť Temple Bar. Nad ní na kopci stojí hrad Dublin Castle a chrám Christ Church Cathedral.

Světelné podmínky

Kdekdo se domnívá, že v Dublinu stále jen prší. Zdejší klima lze však nejlépe popsat jako proměnlivé – nečekané střídání slunečné oblohy a dešťových přeháněk dodává městu zvláštní kouzlo. Zdá se, jakoby budovy měnily svou tvář podle světla, které na ně dopadá. Dublin pod zataženou podmračenou oblohou je něco docela jiného než Dublin za slunečního svitu.

Užijte si Dublin

V Dublinu se vždy dařilo literatuře; žili zde hned tři nositelé Nobelovy ceny – Yeats, Shaw a Beckett. V roce 2010 se Dublin stal v pořadí čtvrtým městem literatury UNESCO. James Joyce, tento apoštol literární moderny, zpodobnil a přiblížil světu Dublin ve svém románu Odysseus (Ulysses). Odkazy na dílo tohoto autora najdete po celém městě. Vzdálená cizina však vždy měla vliv na to, jaká díla v Dublinu vznikala. Jak Beckett, tak Joyce museli opustit své rodné město, aby je pochopili a aby i oni sami byli pochopeni.

Legendární je též dublinská divadelní scéna. Žádný z návštěvníků města by neměl vynechat představení v divadle Abbey Theatre nebo Gate Theatre. Vliv ducha města na rockovou a popovou hudební scénu, například na tvorbu skupiny U2 či Boba Geldofa, je všeobecně znám – v Dublinu dokonce existuje turistická trasa po jejich oblíbených místech. Tradiční irská hudba má však ve městě taky své místo, zejména v hospodách můžete narazit na spontánní živé muzikantské „sessions“. Také vypravěčství, předčítání poezie a tradiční tanec zažívají renesanci, stejně jako výtvarné umění, které je prezentováno v Muzeu moderního umění ve čtvrti Kilmainham či v dalších galeriích špičkové úrovně.

Stále rušná třída Grafton Street je nejznámější nákupní zónou v Dublinu, avšak obchodníci všude po městě nabízejí mezinárodní sortiment zboží stejně jako tradiční irské řemeslné výrobky či suvenýry. A přestože i sem pronikly různé nadnárodní řetězce, spoustu butiků, lahůdkářství, obchodů, hotelů či penzionů již po desetiletí vlastní a provozují stále stejné rodiny – právě zde se setkáte se skutečnou tradiční pohostinností Dubliňanů.

Pokud jde o dublinské restaurace, dříve skomírající a jednotvárné, i ty prošly výraznou proměnou; mnoho mezinárodních restaurací konkuruje nové irské kuchyni kladoucí důraz na využití místních produktů, např. sýrů a plodů moře. V kavárnách i u pouličních prodavačů kdysi všudypřítomný čaj do značné míry nahradila káva. I tak mají Irové téměř dvojnásobnou spotřebu čaje než Britové – kouřící konvice s voňavým nápojem dnes znovu přichází do módy.

Město a jeho okolí

Není žádným překvapením, že ve městě s tak lidským přístupem, jaký v sobě Dublin má, je spousta parků a zahrad. Tím největším ve městě i v Evropě vůbec je Phoenix Park na severozápadě; sídlí zde mimo jiné i dublinská ZOO. Skutečnými přírodními oázami jsou potom zelená náměstí jako například St Stephen’s Green. Za teplých letních dní můžete dokonce vyzkoušet vodní sporty uprostřed města na Grand Canal Dock.

Na pobřeží najdete pláže Sandymount, Dollymount a Killiney, kde se můžete nadýchat čerstvého mořského vzduchu. Zádumčivé hřebeny Wicklow Mountains a národní park jsou posety výstavními sídly a zahradami, jako jsou Castletown, Mount Usher či Powerscourt. Na sever a na západ od města najdete několik historických míst: hrad Malahide Castle, bájný kopec Tara anebo komorové hrobky Knowth a Newgrange.

Rychlovlaky DART (Dublin Area Rapid Transit) jezdí z Dublinu podél pobřeží na jih i na sever; jsou skvělou formou dopravy ke vzdálenějším památkám či do okolních vesnic. K mnoha pamětihodnostem ležícím mimo město se pořádají rovněž autobusové výlety.

Zábava v hospodě ve čtvrti Temple Bar

Srdcem mladé

Dublin je mladé město. Díky univerzitám a jiným školám představují téměř polovinu obyvatelstva Dublinu občané mladší 25 let. Univerzity přitahují studenty z celého světa, což činí z Dublinu malé, ale pulzující mezinárodní město. Během let konjunktury přišlo do Dublinu značné množství přistěhovalců z Asie, Afriky i východní Evropy, kteří zde otevřeli řadu etnických restaurací a obchodů. Příliv imigrantů pokračuje i nadále a dodává městu novou dimenzi. Víkendoví návštěvníci naplní vždy v pátek večer město prázdninovou náladou, která tu přetrvá až do neděle.

Stručná historie

Irsko bylo osídleno již ve střední době kamenné, ale jeho skutečná historie začíná s příchodem Keltů okolo 6. století př. n. l. Keltové s sebou přinesli železné zbraně, dvoukolé válečné vozy a zejména svoji kulturu, která se záhy rozšířila po celé zemi. Z tohoto období pocházejí mýty a legendy, později romanticky zpracované irskými spisovateli.

Keltská společnost byla uspořádána podle rodového principu (tzv. klanů) a keltské Irsko tak sestávalo z řady malých nezávislých království. Do jejich čela byl volen panovník, tzv. nejvyšší král (High King), jehož sídlo stálo na legendárním vrchu Tara. V té době nebyla v zemi města a hlavním prostředkem směny byl dobytek. Keltové měli v oblibě různé hry a cenili si vzdělanosti. Důležitými atributy keltské kultury byly náboženství (druidismus) a právo, které se opíralo o propracovaný zákoník vykládaný tzv. brehony. Brehonské právo přiznávalo vysoký status ženám – mohly vlastnit majetek, rozvádět se a věnovat se vlastní profesi.

Křesťanství a mise do Evropy

Svatý Patrik se poprvé dostal do Irska jako otrok – byl zajat během nájezdu do římské Británie. Později uprchl do Galie, aby se v roce 432 vrátil, tentokrát jako misionář. Když v roce 465 zemřel, byla prakticky celá země nenásilně obrácena na křesťanství. O jeho misi se traduje řada legend. Byl to právě on, kdo při vysvětlování principu Nejsvětější trojice a trojjedinosti Boha před králem Laoghairem a shromážděnými zástupy na vrchu Tara použil přirovnání k trojlístku jetele. Král konvertoval ke křesťanství a lístek jetele je od té doby symbolem Irska.

Propojením křesťanství a původní keltské kultury začal zlatý věk Irska (přibližně v letech 500–800). Irské kláštery se staly významnými centry učenosti a vzdělanosti v tomto jinak temném období raného středověku. Irsko bylo „světlem tehdejšího známého světa“, odkud světci a učenci putovali do celé Evropy v rámci tzv. irsko-skotské mise.

Středověký rukopis sepsaný během irského zlatého věku

Přijíždějí Vikingové

Během tohoto období zůstávalo státní uspořádání Irska stejné jako za pohanských keltských časů. Stále neexistovala města; i dnešní Dublin byl pouhou křižovatkou cest nazývanou Baile Átha Cliath (městečko u chráněného brodu). Tento irský název lze dodnes spatřit na ukazatelích. Od roku 795 začali Irsko opakovaně napadat Vikingové, kteří při svých nájezdech plenili kláštery. V 9. století postavili pevnost na řece Liffey, a položili tak základy prvního irského města. Místo pojmenovali Dubh Linn (tmavá louže či bažina). Pozůstatky vikingského opevnění je dodnes možno spatřit pod hradem Dublin Castle. Vikingové zavedli též novou měnu (mince) a vylepšili technologii stavby lodí.

V roce 988 se irští králové sjednotili pod vedením krále z Munsteru, Briana Ború, a po vítězné bitvě u Clontarfu roku 1014 vyhnali Vikingy na sever. Vliv Vikingů začal slábnout a oni postupně splynuli s většinovou populací. Irové získali Dublin a v roce 1038 zde byla postavena první katedrála – Christ Church Cathedral.

Anglická nadvláda

V roce 1169 se ve Wexfordu vylodili Anglo-Normané. Tím byl zahájen po staletí trvající konflikt mezi Anglií a Irskem, který se prolínal irskou historií až do získání nezávislosti ve 20. století. Normané využili při invazi do země místních bojů o moc. Král z Leinsteru pozval do Irska hraběte Richarda de Clare, známého pod přezdívkou Strongbow (Silný luk), aby mu pomohl zpět na trůn. Poté následovaly další vlny anglo-normanských vojsk; tito nájezdníci s sebou přinesli používání brnění, širší využití koní v bitvách a také feudální systém. Na rozdíl od Irů upřednostňovali centralizovanou správu, a proto posilovali své postavení budováním opevněných hradů. V roce 1171 připlul do Dublinu anglický král Jindřich II., aby stvrdil svou nadvládu nad Irskem. Roku 1174 pak udělil městu listiny s výsadami týkajícími se volného obchodu. Od roku 1204 se dublinský hrad stal centrem anglické výkonné moci v Irsku. Prvního primátora si město zvolilo v roce 1229, parlament poprvé zasedal v roce 1297.

Dublin Castle, směsice různorodých stavebních slohů

Za Kolovím

Anglo-Normané se začali brzy s místním obyvatelstvem asimilovat, podobně jako jejich předchůdci v roli dobyvatelů – Vikingové. Přesto se po celá další dvě staletí Irové opakovaně snažili zbavit svých nových vládců. A byli docela blízko úspěchu: koncem 15. století Anglie fakticky ovládala pouze malé území v okolí Dublinu nazývané „Koloví“ (the Pale). Na ochranu této nevelké državy před „divokými Iry“, ovládajícími zbytek Irska, byl dokonce vybudován příkop s hradbami.

Situace se změnila za panování Tudorovců. Jindřich VIII. a jeho dcera Alžběta I. byli rozhodnuti podrobit si Irsko stůj co stůj, proto během své vlády podnikali rozsáhlá vojenská tažení. Rozchod Jindřicha VIII. s papežským Římem a rušení klášterů na jeho rozkaz mělo za následek, že se v roce 1558 dvě dublinské katedrály, sv. Patrik a Christ Church, staly protestantskými chrámy (a zůstaly jimi doposud). Alžběta I. pak založila v Dublinu univerzitu Trinity College coby sídlo protestantské vzdělanosti, jímž tato škola zůstala prakticky až do poloviny 20. století.

Irové se i nadále pokoušeli o odpor, ale zpola nezávislá drobná království nebyla schopna dosáhnout soudržnosti. V roce 1607 po tzv. útěku hrabat (Flight of the Earls) byl irský odboj proti Angličanům ponechán zcela bez vedení. Hrabata z Ulsteru, O’Neill a O’Donnell, odešla v tomto roce spolu s mnoha dalšími irskými šlechtici do exilu na kontinentu.

Od Cromwella po bitvu u řeky Boyne

V roce 1649 dorazil do Dublinu asi nejvíce nenáviděný dobyvatel Irska Oliver Cromwell. Jeho nemilosrdné tažení mělo za následek více než 600 000 mrtvých či deportovaných Irů. Úrodná půda na východě Irska byla zabavována a její majitelé vysídlováni na západ od řeky Shannon. Podle Cromwellových vlastních slov mohli jít „buď k čertu, nebo do Connaughtu“ (nejméně úrodné provincie na západě Irska). Někteří Irové si ještě dnes odplivnou, když zaslechnou Cromwellovo jméno.

Když pak na konci 17. století usedl na anglický trůn katolický král Jakub II., rozhodli se jej Irové podpořit. Jakub byl však v roce 1690 poražen Vilémem Oranžským v bitvě u řeky Boyne severně od Dublinu. V roce 1704 byl zaveden nový trestní zákoník, tzv. Penal Laws, který zbavil katolíky volebního práva a uvrhl tak většinu Irů do chudoby a bezmoci.

Wolfe Tone

Grattan a Wolfe Tone

18. století nebylo pro irský lid tím nejšťastnějším obdobím, zatímco politická a hospodářská dominance protestantských vrstev se upevňovala. Příslušníci těchto nových vládnoucích vrstev, stejně jako jejich předchůdci, sami sebe považovali za Iry a toužili vydobýt pro svou zemi alespoň nějakou míru autonomie. V roce 1782 byl v Dublinu ustaven irský parlament. Zásluhu na tom měl zejména Henry Grattan, do té doby poslanec zastupující Dublin v londýnském parlamentu. Díky Grattanově snaze byla většina diskriminačních zákonů obsažených v Penal Laws zrušena. Tento samostatný irský parlament neměl ovšem dlouhého trvání. Přes Grattanův nesouhlas hlasovali v roce 1800 jeho vlastní (většinou zkorumpovaní) členové pro jeho rozpuštění.

Mezitím se již Evropou začaly šířit myšlenky Francouzské revoluce. V roce 1791 založil mladý právník Wolfe Tone hnutí United Irishmen (Sjednocení Irové), které usilovalo o získání svobody pro irský národ – jak pro katolíky, tak pro protestanty. Wolfe Tone získal pro své snahy pomoc Francie, mořská bouře však lodě invazní armády potopila. Tone byl zatčen a ve vězení buď zavražděn, nebo spáchal sebevraždu. Dodnes však zůstává vysoce ctěným členem irského politického panteonu.

Sjednocení a Daniel O’Connell

Po přijetí Act of Union (Zákona o sjednocení) bylo Irsko oficiálně připojeno k Velké Británii a irští poslanci zasedali v parlamentu v Londýně. V roce 1803 se další velký irský hrdina, Robert Emmet, pokusil o další povstání. Jeho projev v docích a jeho strašlivá poprava se staly námětem mnoha legend. V úsilí o obnovení autonomie pokračoval právník Daniel O’Connell, který v roce 1823 založil mocnou Katolickou asociaci. Ve snaze zamezit občanské válce přijal v roce 1829 premiér Arthur Wellesley, 1. vévoda z Wellingtonu, emancipační zákon, který umožňoval irským katolíkům zasedat v britském parlamentu. O’Connell se stal roku 1841 primátorem Dublinu, neuspěl však se svou snahou o odvolání Zákona o sjednocení a s požadavkem o znovuobnovení irského parlamentu.

Georgiánský Dublin

18. století bylo pro Dublin zlatou érou. Vzkvétaly divadlo i hudba. Význam města vzrostl, stalo se centrem společenského a obchodního života. Řemeslníci a architekti sem přijížděli z Anglie i kontinentální Evropy, aby se podíleli na stavbě veřejných budov. Vystavěna byla také soukromá sídla jako Powerscourt nebo Leinster House a také celá georgiánská náměstí, např. Merrion Square v jižní části Dublinu.

Sláva živého kosmopolitního města náhle pohasla v roce 1801, kdy bylo Irsko po přijetí Zákona o sjednocení převedeno pod přímou správu Londýna. Veškerý vývoj jako by ustrnul, movití lidé odjeli do Anglie a z Dublinu se na dlouho stalo provinční město v úpadku.

Hladomor a samospráva

Velký hladomor postihl Irsko v roce 1845 poté, co základní potravinu chudých vrstev, brambory, zasáhla ničivá plíseň. Během tří let hladomoru zemřel více než jeden milión lidí a zhruba stejný počet Irů emigroval ve snaze uniknout katastrofě. Do konce 19. století se tak počet obyvatel Irska snížil zhruba na polovinu. Jídla byl dostatek – kukuřice, masa i mouky – ovšem nikoli pro ty nejchudší.

V Americe byla založena nová organizace – Irské republikánské bratrstvo (jeho členové si říkali Fenians). Jejich pokus o povstání byl sice potlačen, ale společnost zůstala i nadále aktivní a měla značný vliv v Národní pozemkové lize založené v roce 1879, která usilovala o změnu systému pronajímání půdy. Celé věci se ujal irský poslanec Charles Stewart Parnell a zejména díky němu byly schváleny tzv. Land Acts (pozemkové zákony). Ty umožnily do té doby utiskovaným nájemcům půdy skoupit pozemky, které obdělávali.

Další Parnellovou výzvou bylo prosazení samosprávy Irska. Po určitou dobu se zdálo, že jeho kampaň bude úspěšná, ale politické události, spolu s Parnellovým skandálním rozvodem, vedly ke ztrátě podpory mnoha vlivných lidí. Nakonec byl zákon o samosprávě Irska schválen těsně po vypuknutí 1. světové války v září 1914, ovšem pod podmínkou, že fakticky začne platit až po jejím skončení.

Boj za svobodu

Po uplynutí dvou válečných let, na Velikonoční pondělí 24. dubna 1916, ozbrojení nacionalisté – vedeni odborovým předákem Jamesem Connollym a básníkem Padraigem Pearsem – obsadili několik klíčových budov v Dublinu. Před budovou Hlavní pošty pak Pearse přečetl Prohlášení o nezávislosti Irska. Při potlačování povstání bylo zabito více než 500 lidí a poničeno mnoho budov. Dodnes na budovách Hlavní pošty či Royal College of Surgeons spatříte stopy po kulkách. Patnáct povstaleckých vůdců bylo popraveno, mezi nimi i Pearse a zraněný Connolly, který byl popravčí četou zastřelen vsedě připoutaný k židli. Brutalita britské odplaty Iry vyburcovala; tehdejší situaci charakterizují slova Yeatsovy básně: „Vše se změnilo, naprosto změnilo.“ Lidé v Irsku se už nespokojili s vyhlídkou na samosprávu či autonomii v rámci Velké Británie, požadovali úplnou nezávislost.

Ve všeobecných volbách v roce 1919 drtivou většinu parlamentních postů získali členové republikánského hnutí Sinn Féin (My sami). Neodjeli však zastupovat Irsko do Londýna, místo toho ustavili rebelský parlament – první Dáil Éireann – v Dublinu. Tím začala partyzánská válka za nezávislost, která trvala až do prosince 1921, kdy byla podepsána dohoda o nezávislosti celé země vyjma šesti hrabství Severního Irska, jejichž převážně protestantské obyvatelstvo zůstalo věrné britské koruně. Mnozí republikáni však toto faktické rozdělení ostrova odmítali. Propukla občanská válka mezi příznivci Michaela Collinse a Arthura Griffitha, kteří smlouvu podepsali, a příznivci Éamona de Valery, kteří nesouhlasili s rozdělením země. Asi po roce byl konflikt ukončen vyhlášením Irského svobodného státu.

Britové použili během Velikonočního povstání v roce 1916 proti povstalcům tanky

Od získání nezávislosti po dnešek

Po návratu do irského parlamentu v čele nové strany sepsal v roce 1937 de Valera ústavu, která Irsko zcela vyjmula z Britského společenství národů. V roce 1938 si země zvolila prvního prezidenta, jímž byl Douglas Hyde. Během 2. světové války si Irsko zachovalo neutralitu, přestože byl Dublin dvakrát bombardován německým letectvem. V roce 1948 Irská republika zpřetrhala poslední formální svazky s Británií.

Dlouhodobé nepokoje a izolovanost země si vyžádaly svou daň. Pro nezávislé Irsko byly zpočátku charakteristické chudoba a emigrace, provinční přístup a dominance církve. Značné finanční pomoci se Irsku dostalo od Evropského společenství, jehož členem se stalo roku 1972. Od 90. let 20. století zažívá země hospodářský boom. Začalo vzkvétat umění – mezinárodního úspěchu se dočkali např. hudebníci z kapely U2 nebo zpěvačka Sinead O’Connor, soubor Riverdance zase pozměnil vnímání tradiční irské hudby v zahraničí.

Roku 1990 byla první prezidentkou země zvolena Mary Robinson a vliv církve začal slábnout. V roce 2002 přijalo Irsko euro a jeho ekonomika prosperovala až do krize, která přišla v roce 2008. Rok 2011 znamenal konec dlouhé vlády strany Fianna Fáil – byla poražena koalicí vedenou Endou Kennym; prezidentem byl zvolen básník a socialista Michael D. Higgins. Nízké mzdy, zvýšené daně a neplatiči hypoték, mnozí z nich těžce zadlužení – to jsou jen některé z problémů, s kterými se musí dnešní vláda vyrovnat.

Irská vlajka nad budovou Hlavní pošty

Historické milníky

8000 př. n. l.

První důkazy o osídlení Irska.

432

Svatý Patrik přichází do Irska šířit křesťanství.

795

Vikingové stavějí pevnost Dubh Linn.

1014

Král Brian Ború poráží Vikingy v bitvě u Clontarfu.

1038

Založení katedrály Christ Church.

1171

Jindřich II. připlouvá do Dublinu a prohlašuje Irsko za svou državu.

1204

Anglo-Normané vládnou z hradu Dublin Castle.

1297

První zasedání parlamentu v Dublinu.

1534

Jindřich VIII. omezuje vliv katolické církve.

1592

Královna Alžběta I. zakládá Trinity College.

1649

Oliver Cromwell přijíždí do Irska a pustoší zemi.

1690

Příznivci Jakuba II. poraženi v bitvě u řeky Boyne.

1791

Wolfe Tone vede povstání.

1800

Irský parlament rozpouští sám sebe.

1803

Povstání Roberta Emmeta a jeho poprava.

1829

Daniel O’Connell prosazuje pro katolíky emancipační zákon.

1845

Irsko zasahuje velký hladomor – trvá do roku 1848.

1916

Velikonoční povstání.

1919

Hnutí Sinn Féin utváří samostatný irský parlament Dáil a vyhlašuje nezávislost Irska.

1919–21

Irsko ve válce s Británií.

1922

Propuknutí irské občanské války.

1927

První všeobecné volby.

1937

Přijetí první irské ústavy.

1948

Zpřetrhání posledních formálních svazků Irské republiky s Británií.

1972

Irsko vstupuje do Evropského hospodářského společenství.

2008

Irská hospodářská konjunktura se propadá do recese.

2011

Vláda, která byla u moci během hospodářského boomu, je drtivě poražena koalicí vedenou středopravým politikem Endou Kennym. Michael D. Higgins zvolen prezidentem.

2013

Zavedení nepopulárních hospodářských opatření. Koaliční vládu ohrožuje přijetí legislativy týkající se potratů.

Kam se vydat

Dublin je kompaktní město – mnohé pamětihodnosti a turistické atrakce jsou snadno dostupné pěšky. K památkám mimo centrum vás zaveze autobus či tramvaj. Informace o dopravě získáte v Dublin Bus Office na Upper O’Connell Street nebo v instituci Dublin Tourism (viz níže). Železniční rychlodráha DART jezdí na sever i na jih podél pobřeží. Doporučujeme vyhnout se cestování autem – půjčovny jsou drahé, ve městě bývají zácpy a také problémy s parkováním.

Vaše první kroky by měly vést do infocentra Dublin Tourism (www.visitdublin.com; po–so 9.00–17.30, ne 10.30–15.00), které sídlí v bývalém kostele St Andrew’s Church na Suffolk Street; druhou pobočku najdete na O’Connell Street. V kancelářích jsou k dispozici mapy, letáky a získáte zde mnoho dalších informací. Lze si tu zarezervovat ubytování, výlety či prohlídky památek, vstupenky do divadla apod. Organizace Dublin Tourism zveřejnila také sérii audioprůvodců „iWalks“, které jsou ke stažení na www.visitdublin.com.

Dobře poznáte město, když podniknete vyhlídkovou jízdu se společností Dublin Bus. Autobusy vyjíždějí z Upper O’Connell Street. Vyhlídkové jízdy pořádá také společnost Bus Éireann; odjezd je z autobusového nádraží (Busáras) na Store Street.

Dublin Pass

Některá muzea mívají v pondělí zavřeno, otvírací doba bývá omezena taky během zimních měsíců. Do Národního muzea je sice vstup zdarma, s kartou Dublin Pass (kterou je možno získat online či v turistických infocentrech) však máte vstup volný do více než 30 muzeí a dalších historických památek. Více informací na www.dublinpass.ie.

Okolo Grafton Street

Grafton Street je hlavní dublinskou obchodní třídou. V každou denní dobu je plná nakupujících, pouličních umělců a kejklířů. Tato pěší zóna, ležící jižně od řeky Liffey, je lemována spoustou obchodů; za všechny jmenujme slavný obchodní dům Brown Thomas, módní centrum A-Wear či Marks and Spencer. Nedávno zrenovovaná původní kavárna Bewley’s Oriental Café je již více než století oblíbeným místem. Konají se zde polední divadelní představení a s oblibou sem chodí na snídaně, obědy a večeře místní obyvatelé i návštěvníci města. Na chvíli se zde zastavte a prohlédněte si osobitou výzdobu interiéru ve stylu art deco včetně vitrážového okna od Harryho Clarkeho. V uličce za rohem stojí kostel St Teresa’s Church, rovněž se zajímavými vitrážovými okny, tentokrát od Phyllise Burkeho, a pěknými sochami od Johna Hogana.

Grafton Street

Na celé Grafton Street najdete spoustu zajímavých nákupních komplexů. Nejvýznačnějším z nich je elegantní Powerscourt Townhouse Centre. Pouliční ukazatel hned za kavárnou Bewley´s vás nasměruje přímo ke vchodu z ulice Clarendon Street. Tento výstavný dům ze 70. let 18. století býval kdysi sídlem vikomta z Powerscourtu a dodnes se honosí nádhernou štukovou výzdobou. Starobylý dům byl velmi citlivě přestavěn – centrální prostor kryje skleněná střecha a dvůr je obklopen balkóny. Uvnitř se nachází řada kaváren, restaurací a obchodů se starožitnostmi, řemeslnými výrobky a módními oděvy irské i zahraniční provenience.

Powerscourt stojí v centru tzv. Creative Quarter, čtvrti nového irského návrhářství, která přímo překypuje módními butiky, ale také kavárnami a bary. Čtvrť Creative Quarter se táhne dále na sever až k Exchequer Street a na západ přes Castle Market (s elegantními butiky a stravovacími podniky) až k bohémské South Great George’s Street. George’s Street Arcade je rušná tržnice rozkládající se pod obloukovou střechou bývalého skladiště z 18. století. Můžete tu nakupovat retro oblečení, jídlo a nejrůznější tretky nebo posedět v kavárně či bistru. Na druhém konci tržnice pokračuje South Great George’s Street, kde najdete nekonvenční obchody a také pěknou viktoriánskou hospodu Long Hall, lokál s osobitou atmosférou a interiérem, který zdobí zejména prvky ze dřeva a skla.

South Great George’s Street vede na sever k Dame Street. Přes ulici směrem na východ stojí Bank of Ireland (sál: po–út a pá 10.00–16.00, st 10.30–16.00, čt 10.00–17.00). Budova byla postavena roku 1729 jako sídlo irského parlamentu – zachoval se zde jednací sál Sněmovny lordů s tapiseriemi a kazetovým stropem z 18. století. Budova byla později několikrát přestavěna, při pohledu na ni člověka napadne, že jde o ideální spojení elegance a skvělých proporcí. Korintskou sloupovou předsíň navrhoval James Gandon, autor mnoha krásných georgiánských staveb, včetně celnice Custom House. Po vyhlášení nezávislosti tu měl znovu zasednout parlament, avšak nakonec dostal přednost Leinster House na Kildare Street.

V uličce Foster Place se nachází National Wax Museum (www.waxmuseumplus.ie; denně 10.00–19.00; vstupné). Ve čtyřech podlažích můžete zhlédnout voskové figuríny významných postav irské historie, literatury a vědy. Mediální svět zastupuje expozice irských sportovních a hudebních legend. Pro menší děti je určena poutavá výstava Kouzelný svět a pro ty odvážnější pak Sál hrůzy.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Dublin - 2. vydání.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.