Psovi Tomášovi k jeho 13. narozeninám.

Petr

Vydalo jako svou 526. publikaci nakladatelství Pierot, spol. s r. o.

Objednávky vyřizujeme na adrese: Štefánikova 29, 150 00 Praha 5

Tel./fax: 00420/257 328 476 (78)

www.pierot.biz

Nakladatelstvi.Pierot

E-mail: pierot@pierot.biz

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Pierot, spol. s r. o.

© Pierot copyright agency

Text: © Petr Šulc

Ilustrace: © Vendula Hegerová

Jazykové korektury: Dana Štropová

ISBN: 978-80-7353-712-8

HÁJOVNA

Jsem

. Jmenuji se Adalbert Ambrož

Hohenlohe z Viklanů, Švejdolic a Frybolic. Ano,

nemýlíte se. Je to pravé šlechtické jméno s rodo-

kmenem tak dlouhým, že se ani nevejde do zele-

ného průkazu, který se mnou noví páníčkové do-

stali. Je tak dlouhé, že si je nepamatovala ani moje

maminka Asta. A ta si pamatovala všechno! Tedy

– skoro všechno. Co jsem kdy provedl a neměl

nebo neudělal a udělat měl. Takže ani maminka

si nepamatovala, že se jmenuji Adalbert Ambrož

Hohenlohe z Viklanů, Švejdolic a Frybolic. Říka-

la mi prostě Zlatíčko nebo Šmudlíku, a když měla

náladu jako

, neříkala nic a jen mě drbala

na

. To se mi líbilo nejvíc.

Já i mých šest sourozenců jsme se narodili

v

uprostřed hlubokých

a moc se nám tam líbilo.

„Jo, u nás je vzduch,“ říkával pan

.

To jsem sice dvakrát nechápal, ale vonělo to

tu. Nemusel jsem ani zvednout

z pelíšku,

abych cítil paní

, která hopkala po mytině,

nebo divoké

, které přišlo večer vyhrabávat

ze zahrádky

.

Když jsem povyrostl, rozhodli se mě prodat.

Potupa. Jen si představte, že by se vás rozhodli

někomu šoupnout do

jako nějakou

a prodat. Ani nevím, kolik mi bylo. Určitě jsem

byl menší než

u

, na které hajný sedával,

když si obouval

.

Začala k nám chodit spousta lidí. Divně

se pitvořili a mlaskali na mne. Někteří na mě

dokonce i štěkli. Koukali se mi na

, jako

bych je ve svém věku mohl zapomenout ve

.

Copak jsem

myslivcová?

Tleskali na mne, jestli nejsem hluchý jako

. Rozhodl jsem se dělat hlupáka. Na nic

jsem nereagoval.

Tleskali na mne...

Já nic.

Mluvili na mne...

Já nic.

Házeli

...

Já jako nic neviděl.

A tak jsem zůstal u myslivců ze všech štěňat

až úplně poslední. Nikdo mě nechtěl. Hluchý

je prý k ničemu. I když já hluchý přece

nejsem. Jen se mi nechtělo reagovat na každou

blbinu, kterou si vymysleli. Třeba ten pán v kože-

né

. Tleskl a čekal, co bude.

A nebylo nic. Přece se nenechám rušit.

Pak mi hodili

přímo na čumák a čekali, že

se leknu nebo po něm chňapnu.

A já nic. Raději jsem pozoroval

naší

Micky, jak si hrála s

, a přemýšlel, jestli

se taky trochu nezamotám do bavlnek.

Ale nesměl jsem.

Musel jsem se nechat tahat za

,

,

. Nakonec většinou usoudili, že jsem příliš

velký ťulpas, a odešli.

Byl jsem rád. Doufal jsem, že už budu mít od

těch divných lidí a jejich hloupých kousků ko-

nečně pokoj. Ale neměl jsem.

NAKONEC MNE PŘECHYTRAČILI

Jednou takhle navečer – už jsem byl v

a chystal se do pelíšku – před

zastavi-

lo velké

. Vystoupil pán, vyhupla

a rovnou do.

Zase jsem dělal, že jsem

. Nic jsem neslyšel,

nic neviděl. Ale pak mne přece jen dostali. Pána

napadla finta. Budu dál hluchý a slepý, když ko-

lem mne prosviští

?

A už letěl. Růžovoučký, libový. To se nedalo

vydržet. Svištěl někam

za moje záda, ale já tu-

šil, že tam

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Pejsek Tom a jak to začalo.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.