Terezka a ušáček

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.fragment.cz

www.albatrosmedia.cz

Věra Hudáčková Barochová

Terezka a ušáček – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

DÁREK ZA VYSVĚDČENÍ

Nesplněné přání, tajemná krabice a nový člen rodiny.

„Poníka,“ řekla Terka, když se jí maminka zeptala, co by si přála k narozeninám.

„Poník,“ prozradila, jaký dárek by jí udělal radost k svátku.

„Poníkem,“ vydechla místo odpovědi na dotaz, čím chce být odměněna za to, že byla statečná a vůbec neplakala, když jí v nemocnici ošetřovali zlomenou ruku.

Potom (byla totiž moc šikovná u zápisu) ji přijali do školy. A protože byla šikovná opravdu hodně, naučila se brzy psát a docela sama napsala dopis Ježíškovi. A měla jen jedno přání: Poníka.

Terka si zkrátka poníka přála úplně nejvíc ze všeho. Jenomže rodiče asi špatně poslouchali a Ježíšek zřejmě nepozorně četl. Jak jinak si vysvětlit, že poníka pořád ještě neměla?

Dostat v první třídě jedničku je dřina. Musíte nejdřív něco moc dobře přečíst, krásně namalovat, pečlivě napsat nebo správně spočítat. Terka dostala jedniček hned několik. A na konci pololetí dokonce jednu velikánskou jedničku přes celé vysvědčení, odshora až dolů nebo zezdola nahoru, podle toho, jak si vysvědčení prohlížíte. To se rozumí, že se z ní Terka radovala, ale ještě větší radost měli tatínek s maminkou. Oba ji pochválili a vysvědčení připevnili magnetem na dveře ledničky, hned vedle společné fotky z dovolené. Potom se zeptali, jakou odměnu si za to krásné vysvědčení představuje.

Terezka sklopila hlavu a špitla: „Poníka.“

Tatínek řekl: „Poníka do bytu v paneláku? Sotva se k nám vejde myš!“

Holčička zesmutněla.

Maminka na to neřekla nic, ale druhý den, když přišla z práce domů, nesla v náruči krabici a tajemně se usmívala. „Přinesla jsem ti dárek za vysvědčení,“ řekla Terezce.

Potom se zeptala: „Kdo uhodne, co je uvnitř?“

Terka s tátou si vyměnili pohledy. Hned pochopili, proč jsou v krabici díry – maminka přinesla domů živé zvířátko.

„Myš?“ zadoufal tatínek.

„Poník?“ znejistěla Terka. Nevěděla přesně, jak může být poník velký, než pořádně vyroste, ale pomyslela si, že tak malý, aby se vešel do krabice od bot, asi přece jen nebude.

Maminka zavrtěla hlavou: „Ani myš, ani poník. Něco mezi tím.“

„Myšponík?“ vykulila Terka oči.

Maminka odklopila víko, a přestože ven vyhopkal malý šedý králíček, jméno Myšponík mu už zůstalo.

ZÁHADA

Kam zmizel králíček? Terezka skládá báseň a Myšponík už nemá strach.

Druhý den se Terezka probudila a s očima ještě zalepenýma si smutně povzdechla: „To byl krásný sen.“

Odhodila deku, vklouzla do bačkůrek, rozhlédla se a vzrušením zatajila dech. V rohu pokoje stála klec. Že by se jí to nezdálo? Znovu zavřela oči. Po chvíli je zase opatrně otevřela a šťastně vydechla. Klec nezmizela. Přistoupila blíž. Seníček byl stále plný sena, na svém místě zůstala miska s vodou i malý domeček z překližky. Ale kde je králíček?

Terka se rozběhla do kuchyně. Rodiče seděli u stolu, maminka upíjela kávu a tatínek listoval novinami.

„Myšponík je pryč!“ vyhrkla na ně se slzami na krajíčku.

„Dobré ráno,“ připomenul tatínek výchovně, ale potom se všichni vydali zjistit, kam králíček zmizel.

„Je pořád tady, jen se schoval v domečku,“ zjistila hned maminka.

„Proč?“ divila se Terka.

„Ještě si u nás nezvykl. Možná se bojí,“ domnívali se rodiče.

„Nemá mě rád?“ posmutněla holčička.

„Nezná tě. Až zjistí, že jsi to ty, kdo mu dolévá vodu a nosí seno, bát se přestane. Nedivil bych se, kdyby k tobě potom přiběhl pokaždé, hned jak tě uvidí,“ uklidňoval ji tatínek.

A tak Terezka doplňovala seno i čerstvou vodu a ke vchodu do králičího domečku podstrkovala pamlsky, ale Myšponík trávil celé dny uvnitř a ven se stále nechystal.

Aby mu neklouzaly nožky po parketách, až se konečně odváží opustit své útočiště, položila maminka před klec malý kobereček. Teď na něm seděla Terezka. Čekala tu už od rána a usilovně přemýšlela, jak Myšponíka vylákat ven. Dobře věděla, že v noci v domečku nezůstává, protože každé ráno bylo seno rozházené po celé kleci a ubylo vody z napáječky i granulek z misky.

Terezka moc toužila králíčka pohladit a pomazlit se s ním, ale nechtěla ho polekat, a tak čekala, až se sám objeví. Pomalu už ztrácela trpělivost, když ji napadlo složit Myšponíkovi básničku. Nejdřív se dlouho nemohla rozhodnout, jak začít, aby poznal, že jsou verše určené jemu. Přemýšlela: Bylo by lepší Ty můj milej králíčku nebo Ty můj malej králíčku? Potom si uvědomila, že stejně důležité je, jak bude básnička pokračovat. Myšponík z ní musí pochopit, že ho mám ráda, opakovala si v duchu stále dokola. A protože to byla holčička svědomitá a zodpovědná, měla z toho dlouhou chvíli pořádně těžkou hlavu. Nakonec vymyslela:

Ty můj milej králíčku,

poslechni si básničku.

Nemusíš se bát,

jsi můj kamarád.

Těžko říct, jestli už se králíček sám nudil (jak tvrdil tatínek) nebo jestli se mu básnička tak líbila (jak si myslela Terezka). Jisté je, že hned jak mu ji přednesla, vystrčil čumáček, potom otvorem protáhl hlavičku, obezřetně se rozhlédl a pak se celý opatrně vysoukal ven. Do večera se sice schoval ještě několikrát, ale druhý den už strávil venku většinu času a netrvalo dlouho a odvážil se opustit i klec.

CO VŠECHNO POTŘEBUJE KRÁLÍČEK

Důležitá kniha, dlouhý seznam a velký nákup.

Terezka se často divila, že má maminka tak malou hlavu. Ne že by ji měla opravdu malou, měla ji stejně velkou jako ostatní lidé, ale právě to bylo nepochopitelné. Terka si nedovedla vysvětlit, že se toho do hlavy docela běžné velikosti tolik vejde. Maminka dokázala myslet úplně na všechno a snad nikdy na nic důležitého nezapomněla. Proto také nekoupila jen králíčka, klec a krmení, ale taky jednu důležitou knížku. Jmenovala se Péče o zakrslého králíka. Byla v ní spousta obrázků i užitečných rad napsaných velkým písmem, a tak ji Terezka měla rychle přečtenou.

Po večeři pak Terezka položila na stůl pomačkaný papír s pečlivě sestaveným seznamem a prohlásila: „Musíme jet nakupovat.“

Vyrazili hned následující dopoledne. Byla sice neděle, ale v nákupním centru měli otevřeno. Cestu do prodejny s potřebami pro zvířata Terka znala dobře. Už dlouho sem chodila okukovat zvířátka, která tu prodávali. Dnes ji ale poprvé nezajímaly mrštné ještěrky ani legrační osmáci, a dokonce ani roztomilá koťata. Přistoupila rovnou k pultu a řekla: „Prosím výbavu pro Myšponíka.“

Paní prodavačka se nejdřív zatvářila trochu rozpačitě, ale když Terka pro jistotu dodala: „Je to králíček,“ mile se usmála a podle jejího nákupního seznamu na pult postupně vyrovnala malou přenosku, kartáč na vyčesávání srsti, kleštičky na stříhání drápků a to VŠECHNO v růžové barvě!

„Králíčci mají rádi růžovou?“ divila se Terezka.

Maminka pokrčila rameny: „Nevím, ale určitě se líbí holčičkám, které se o králíčky starají.“ K nákupu přidala ještě sáček granulí pro mladé zakrslé králíky, balík sena do zásoby, toaletku s peletkami, napáječku a vločky z kukuřice, aby měl králíček co mlsat.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Terezka a ušáček.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.