Žádný sex
a žádný spánek

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.xyz.cz

www.albatrosmedia.cz

Pat Fitzpatrick

Žádný sex a žádný spánek – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Věnováno Rose, Fredě a Joeovi

ÚVOD

Tak za prvé vám chci blahopřát. Bude z vás táta. Váš život se změní na tolik různých způsobů, že si to ani nedokážete představit. A některé z nich jsou dokonce i fajn!

Ale konec vtipkování. Narození dítěte otřese vaším světem v tělesné i duševní rovině. Chci vám představit všechny možné odstíny toho, jaké to bude – od těch zářivých po ty nejtemnější. Většina knížek, které jsem si přečetl před příchodem svých potomků na svět, se soustředila na báječné stránky otcovství. Když na to teď vzpomínám, přeju si, aby mi byl někdo řekl, že to není jen o pohodových procházkách s kočárkem a snaze vyloudit z dítěte jako první slovo „táta“.

Když ve dvě ráno přecházíte po místnosti a snažíte se uspat svého syna, může být váš obývák dost osamělé místo. S nedostatkem spánku přichází sklon cítit se kvůli tomu pod psa a přemýšlet, jestli neděláte něco špatně. Neděláte. Během následují-
cího roku budete chodit po světě s protivným dítětem na rameni. A bude to vaše práce.

K věci patří i to, že v restauraci ztratíte vůli k životu, protože vám vaše děcko zrovna vylilo na kalhoty svou druhou sklenici džusu. Chce se vám brečet, protože máte za sebou dvě hodiny spánku a nemůžete najít klíče od auta? (Když máte děti, pořád se vám všechno ztrácí.) Něco se ve vás zlomí. Říkáte si, jestli to nebyla obrovská chyba, a dal byste cokoliv, jen abyste dostal svůj starý život zpět? I to se stává, ale naštěstí vás to brzy pustí.

Jde totiž o tohle. Děti jsou úžasné. Ty moje jsou to nejlepší, co mě kdy potkalo, a nedal bych je ani za celý svět. (Ne, dokonce ani za pěkně peprný víkend v Berlíně.) Jsem si jistý, že to samé vám o své malé domácí demoliční četě řekne každý táta.

Ale zároveň je to s nimi těžké. Vzpomínám si, jak mi jeden kamarád vyprávěl, že má skvělé děti, že je jen hrozná škoda, že je moc unavený na to, aby si je mohl užívat. Právě tak se člověk chvílemi cítí. Jako byste byl jen divák a říkal si, je to úžasné, ale já bych si vážně potřeboval jít lehnout.

Chci, aby vám tato kniha pomohla si děti co nejvíc užít. Pro začátek byste měl vědět, že v tom nejste sám, že když se nám pod nohama pletou děti, pereme se s tím všichni. A víc než cokoliv jiného chci, aby vás tato kniha rozesmála. Měl bych zmínit, že velké části jsem psal mírně ironicky. Jinými slovy – pokud se zařídíte podle některé z mých rad a vaše batole se zasekne v pračce, tak mě nežalujte.

Abych byl upřímný, o otcovství toho vím asi tak stejně jako každý jiný táta. Svým báječným dětem, Fredě a Joeovi, bych chtěl poděkovat za jejich trpělivost v době, kdy jsem se za pochodu učil, jak na to.

A především bych chtěl poděkovat své zcela výjimečné ženě Rose za to, že mě o rodičovství naučila prakticky vše, co vím. Kdyby to bylo jen na mě, moje děti by v době nástupu na vysokou ještě nosily plenky a jedly rýžovou kaši. Pokud jde o výchovu dětí, téměř všechno plánovala Rose – já jsem se pouze řídil příkazy.

A ještě jedna věc. Požádala mě, abych v této knize nemluvil o našem intimním životě. Název Žádný sex a žádný spánek, se tedy týká jen těch druhých, nikoliv nás dvou. (Pokud to musíte vědět, jsme jako králíci.)

ROK NULA – VĚCI, KTERÉ POTŘEBUJETE VĚDĚT PŘED NAROZENÍM DÍTĚTE

CO BYCH ŘEKL SVÝM PŘÁTELŮM

Zeptejte se kteréhokoliv novopečeného rodiče, jaké to je mít děti, a odpoví vám, že vám to změní život. A pak si lehne a usne přímo uprostřed silnice. Protože „změní život“ je příliš slabé slovo, podobně jako „možná budete trochu unavení“. Změní se všechno, co jste věděli o sobě, o svém vztahu s partnerkou i o nefalšované radosti, kterou vám může přinést pět minut samoty. Takže je lepší být připraven.

Potíž spočívá v tom, že není nic, co by vás na to mohlo připravit, protože prvních pár let rodičovství nesnese srovnání s ničím jiným. Vzpomínám si, že jsem byl mírně zahořklý vůči svým přátelům, kteří už měli děti. Nevarovali mě totiž, že narození dcery Fredy na mě bude mít podobný dopad jako přívalová vlna na malou loďku. Teď, když už kotvím u klidnějších břehů, vidím, že mi to vlastně říkali, ale já jsem je nechtěl poslouchat. Když jsem jednomu kamarádovi vyprávěl o svých plánech napsat po Fredině narození román, odpověděl mi: „Dochází ti vůbec, že se ti změní celý život?“ Myslel jsem si, že se mě jen snaží z legrace postrašit.

Vlastně nejpodstatnější pro mě byly debaty v době po narození dětí. Právě tehdy mi moji přátelé řekli, že nejtěžší je to do chvíle, kdy váš nejmladší potomek dosáhne čtyř let, že není nic neobvyklého cítit se z toho všeho zničený, že pro ně samotné bylo těžké to zvládnout a že na tom není nic špatného. Jen zřídka říkáme (protože to prakticky není třeba), že by nás ani nenapadlo vracet čas zpátky. Protože pár let nocí beze spánku a nervů napjatých k prasknutí je jen malá cena za radost, kterou vám přinese třeba jen pět minut s vašimi dětmi – tím spíš půlka života.

I tak je ale dobré vědět, co vás čeká. Kdybych chtěl někomu z kamarádů přiblížit, jak chutná život s novorozeným dítětem pod jednou střechou, řekl bych mu tohle.

Nemáte žádné plány

Problém vašeho plánování ohledně dítěte spočívá v tom, že žádný plán nemáte. Přinejmenším ne ve srovnání s vaší partnerkou. A dost možná to bude použito proti vám.

Ona má v hlavě projekt, vedle kterého vypadá vesmírný program Apollo jako něco, co někdo vymyslel na koleni v polední pauze. Váš přínos spočíval v tom, že jste protrpěl půlku dílu seriálu Chůva v akci a přitom jste se snažil potají na telefonu sledovat, jak si vede Spartak Moskva proti Anderlechtu.

Tedy ne, že by vám uniklo, že vaše partnerka myslí dopředu. Po obchodech s kočárky vás začala tahat čtyři hodiny po tom, co jste skoncovali s kontracepcí. Ve čtvrtém měsíci těhotenství začala plánovat jídla, která bude vařit, až bude vaše dítě převádět na tuhou stravu. To je plánování na rok dopředu. A vy nevíte jistě ani to, co budete dělat zítra.

Ona se vás snažila do plánovacího procesu zapojit tím, že vám koupila knihu Tak z VÁS bude táta?. Nečetl jste ji. V důsledku toho váš plán spočívá v neurčité představě výletu na stadion Manchesteru United v Old Traffordu, až bude mít váš potomek čtvrté narozeniny. Než přiznat tohle, možná pro vás bude lepší předstírat, že vůbec žádný plán nemáte.

Doporučuji, abyste se v mezičase začetl do internetových diskusí o rodičovství. Tak se alespoň budete moci zapojit do debat o přechodu na tuhou stravu, který si dítě řídí samo, o mentálních i růstových spurtech. (Na růstový spurt můžete svést téměř všechno. V tom je vážně užitečný.)

Nejste unavení

Jednoznačně největší chyba, které se novopečený táta může dopustit, je říct partnerce, že je unavený. Vede to asi k tomuhle. On: „Já jsem snad ten nejunavenější člověk na světě.“ Ona: „Vážně???“ On: „Na základě rozzuřeného pohledu v tvých očích odvolávám předchozí tvrzení.“ Ona: „Dobrý nápad.“

Ani to nezkoušejte. Vaše partnerka strávila osmnáct hodin usilovným tlačením v porodnici. Vy jste ji jen hladil po zádech a říkal: „Tlač jako zběsilá, Kláro, vedeš si skvěle.“ Zároveň jste si přitom našel čas dostat se na 400. úroveň ve hře Angry Birds. Když jí řeknete, jak jste unavený, střetnete se s tvorem naštvaným tak, že to všechny úrovně Angry Birds přesahuje. Pokud potřebujete mluvit o své únavě, doporučuji vám, abyste se připojil k TKNDSS (Tátům, kterým není dovoleno si stěžovat). Setkáváme se každé úterý v místním kulturáku. Zaskočte za námi a povězte nám o své spánkové deprivaci. Pokud tedy smíte chodit ven.

Nejste moc staří

Myslím, že na otcovství je každý chlap moc starý. (Mně bylo v době narození našeho nejstaršího potomka pětačtyřicet.)

Jediné bytosti mužského pohlaví, které mají dost energie honit se za batoletem, jsou devítiletí kluci. Ale na plození dětí před dosažením puberty se společnost dívá dost skrz prsty. (Pokud vám tedy nejde o to dostat se do pořadu Jeremyho Kylea. I když toho by to nejspíš nezajímalo, pokud byste dítě neměl se svojí sestřenicí.)

Takže si nedělejte starosti s tím, že jste s otcovstvím čekal až skoro do čtyřiceti, nebo dokonce i déle. Nedá se říct, že ve dvaceti byste na to byl v čemkoliv připraven lépe. Pokud tedy nejlepší příprava na otcovství nespočívá v propitých víkendech a závislosti na kebabu. Což nespočívá.

Váš dům je moc malý

První zákon rodičovství: množství věcí, které nahromadíte, může zaplnit veškerý volný prostor – a také se tak stane. Rychle a fušersky jsem si udělal malý průzkum a můžu teď exkluzivně odhalit hlavního viníka – sedačky. Průměrné nemluvně je vlastníkem tří houpacích lehátek či sedátek, 1,3 kočárku, čtyř různých druhů židliček a přinejmenším dvou autosedaček. To je spousta sedacích ploch pro malinkého človíčka s jedinou zadnicí. Nezdá se, že byste s tím mohl něco dělat. Možná jen si už teď rezervovat kontejner a zjistit, jestli vám nedají slevu za objednání dlouho dopředu.

A máte nevhodnou podlahu

Existuje něco stylovějšího než starý dům s původními prkennými podlahami? Ano. Pro začátek by bylo skvělé netrávit každý den tři hodiny snahou vyšťourat ze škvír mezi prkny kousky rozházené rýže. A co se týče sbírání kousků brokolice přehozené přes okraj jídelní židličky... no, záleží na tom, zda chcete, aby vás vaše dítě slyšelo po každém jídle nadávat. (A když přijde na zaschlou ovesnou kaši, zcela určitě vás napadne něco hodně sprostého.)

Máte v jídelně úžasné staré parkety? Mám pro vás radu: zalijte je epoxidem. Tedy pokud nechcete, aby se váš potomek stal prvním dítětem, které kdy vyhodili z jeslí za to, že někoho označilo za – však sami víte za co. Což pro vaše dítě není zrovna skvělý cíl.

Jste moc vysoký

Zapomeňte na probdělé noci. Ve srovnání se skutečnou zkouškou, která vás čeká, je to procházka růžovou zahradou. Tou zkouškou je ohýbání. Přiznejme si to – naposledy jste se ohnul, abyste zvedl Hoggyho, když ho zmohla gravitace během vaší pánské jízdy v Budapešti.

To se brzy změní. Přinejmenším celý první rok života bude vaše dcera provádět všechno v prostoru mezi podlahou a deseti centimetry nad ní. Pokud si myslíte, že ohnout se k ní dolů třiadvacetkrát za den by mělo být snadné, počkejte, dokud se nepokusíte narovnat. Seznamte se se svými hýžďovými svaly. Nikdy jsem si nemyslel, že budu doporučovat něco takového, ale měl byste začít dělat jógu.

Máte tlusté prsty

Jedno máte jako táta jisté – vaše ruce jsou moc veliké. Je to paradoxní, protože mohutné chlapské dlaně možná byly velké plus, které k vám přilákalo vaši partnerku.

Teď jsou příčinou vaší zkázy. Skutečně vám to dojde teprve ve chvíli, kdy je ještě v porodnici potřeba dítě poprvé přebalit. Tohle je ta chvíle, když ukážete světu, že máte v úmyslu být otcem, který se nebojí přiložit ruku k dílu. Akorát že svou rukou připomínající lopatu nedokážete prostrčit Sophiinu drobnou ručku rukávem dětského bodýčka. (Tohle v idylických reklamách na plenky, kde vidíte rozesmáté mladé tatínky s americkými úsměvy, neukazují.)

A když nakonec to ubohé dítě nacpete do jeho oblečku, nedaří se vám zapnout ty zatracené knoflíky. Právě v téhle chvíli Jack nebo Sophie zpravidla vyslechnou vaše první zakletí. A to druhé a třetí. A aby to nebylo málo, je s vámi v porodnici nejspíš vaše tchýně, takže je svědkem vašeho velkorukého průšvihu doprovázeného sprostými slovy. „Ježíš, Pate, netušila jsem, že jsi tak popudlivý,“ řekne, což ničemu zrovna nepomůže.

Budete žárlit a závidět

Když máte malé děti, může vás to změnit v nemilosrdnou zelenookou obludu Závist. Sledujete zprávu o lidech, které na Slovensku povodeň vyhnala z jejich domovů, a říkáte si: „Alespoň se někteří z nich v noci pořádně vyspí.“ Nebo projdete kolem nějakého ubohého alkoholika, který popíjí přímo na ulici, a pomyslíte si: „To se tak někdo má, když si může otevřít lahváče už před obědem.“ A co je ze všeho nejhorší? Kamarádka vám řekne, že dostala chuť na něco od McDonalda, a tak vyrazila ven a koupila si hamburger. Jen tak. Prostě jen vyšla ze dveří. Mrcha.

Musíte se hlídat, pokud jde o alkohol

V dobách minulých bylo zvykem, že se otec jednou podíval na své novorozené dítě a pak se alespoň na tři dny uchýlil do hospody. Byly to krásné časy. Dnes se od vás bohužel očekává, že budete své partnerce během prvních pár dnů života dítěte pomáhat. To obvykle zahrnuje nákup osmi balíků nesprávného druhu plenek v obchoďáku, což vás dostane do pěkných potíží.

Zhoršit by to mohla jen jediná věc. Kocovina. Tak se pokud možno po návratu z porodnice domů omezte na dvě láhve piva. Věřte mi, že vám to i tak bude ve srovnání s tím, co vás čeká v nejbližších šesti měsících, připadat jako brutální vodvaz.

Nejste sami

A tady je další věc, kterou stojí za to udělat, až budete pít ty dvě poporodní láhve piva. Vyfoťte se, jak se rozvalujete doma na gauči. Pro nejbližší budoucnost to bude poslední chvilka, kdy se budete moct vyfotit úplně sám jen tak. Věřte mi, že sebemenší náznak, že nemáte co dělat, vám vynese seznam úkolů rychleji, než byste řekl „Ale já jsem lahvičky umýval včera!“ Vaše partnerka nebude mít pochopení pro to, že my, muži, jsme nastavení na to, abychom celé hodiny seděli a nedělali nic, abychom se vzpamatovali z lovu divokých zvířat a tak podobně. Anebo jsme prostě jenom líní.

Neumíte obléknout holčičku

Sorry chlapi, ale neumíte. Potíž spočívá v tom, že spousta novorozenců jako by v tátech uvolnila hormon, který je přesvědčí, že jsou nějací módní guru. „Copak jenom máma ví, jak vypadá pěkný obleček?“ řeknete si a navléknete své dceři tričko se zelenými proužky a k němu růžové punčocháče. Výsledkem je spousta holčiček, které vypadají, jako by se zrovna vracely z maškarního bálu, kde byly všechny převlečené za Lady Gaga zkříženou s klaunem.

Reakce vaší partnerky bude asi něco jako: „Ježišmarjá, do čeho tě to táta navlékl, chudáčku?“ (Právě takto se partneři navzájem kritizují, když mluví ke svému dítěti. Moje nejoblíbenější je: „Co myslíš, přestane maminka někdy zdržovat?“)

Radím vám, abyste partnerku přiměli, aby vám pro dceru vždycky nechávala připravené oblečení. Toho docílíte tím, že tu malou při svém prvním pokusu obléknete opravdu příšerně. A nejspíš zjistíte, že to půjde úplně samo.

Na dovolené v zahraničí na chvíli zapomeňte

Vydat se do ciziny s osmnáctiměsíčním dítětem je asi tak pohodové, jako když si vezmete dvojitou dávku laxativ a pak si jdete sednout k maturitnímu testu. Vzpomínáte si na toho sedmačtyřicetiletého chlápka s dítětem, který s vámi cestoval v letadle, když jste naposledy jel na dovolenou? Tak tomu bylo u odbavovací přepážky na letišti před dvěma hodinami jen čtyřicet dva. Právě to může s člověkem udělat snaha projít nástrahami letiště s rok a půl starým děckem. Až se bude vracet z dovolené, bude ten muž vypadat, jako by měl jít každým dnem do důchodu. Nikdy to za to nestojí. Dokud dítěti nebudou alespoň dva, zkuste si užít volna v domácím prostředí. (I v Irsku je pár dnů, kdy neprší.)

Nejste sexy

Dobrá zpráva je, že během procházek s dítětem si vás bude všímat spousta pěkných ženských. Ta špatná zní, že žádná z nich nestojí o to začít si románek s chronicky nevyspalým chlápkem, kterému se už tři dny nepodařilo najít si chvilku na sprchu. Spoustě chlapů tohle nedochází. Pokud se přistihnete, jak ručkou své malé dcery máváte na nějakou ženu v Tescu a přitom pokřikujete: „Podívejte, má oči po mně,“ pak mezi ně dost možná patříte i vy.

Řekl bych, že ta pravá sexy mamka tráví s vlastními dětmi co nejméně času. Tím pádem ji ty vaše zajímat nebudou. Přesto je spousta míst, kde se můžete potkat s ženami, které mají svoje děti rády. Obzvlášť oblíbené jsou houpačky na dětských hřištích. Jen se neobracejte na sexy matku, která houpe své dítě vedle vás, a neptejte se jí: „Taky to máte ráda na houpačce?“ Mezi neškodným flirtováním a Chlípným taťkou je tenká hranice. Touhle otázkou byste ji překročili.

Musíte umět počítat

Jaká je nejdůležitější věc, kterou musí znát každý novopečený táta? Každou neděli večer proběhne schůzka na téma „čas nestrávený s dítětem“. Během ní vaše partnerka sečte čas, který jste během týdne strávil jinde než se svým potomkem, porovná ho s dobou, kterou trávila jinde ona, a dospěje k závěru, že má nárok na čtrnáctidenní dovolenou v pětihvězdičkovém lázeňském resortu. Záludné je to nejen proto, že si na to budete muset vzít druhou hypotéku. Potíž spočívá v tom, že do těchto pětihvězdičkových resortů neberou děti. Těšte se na nejdelší dva týdny svého života.

Milujete kojení

Celá ta záležitost s kojením je pro otce dost ošidná. Nedělejte si nic z toho, že se během prvních pár měsíců budete cítit neužiteční. Alespoň můžete spát. Problém nastává ve chvíli, kdy je třeba dítě odstavit. Čili, jak rády říkají matky, „teď je to na tobě“. Předají vám hladového a vzteklého človíčka, který je vám prakticky cizí, protože byl šest měsíců přisátý k mámě. Pravděpodobnost, že od vás přijme lahvičku, je asi tak stejná, jako že začne zničehonic mluvit portugalsky. Zato šance, že jeho první slova budou „Koukej vypít tu podělanou lahvičku!“, je dost slušná.

Začnete se bát dětských hřišť

Taková malá rada pro chvíli, kdy vezmete své dítě na hřiště – mějte se na pozoru před houpačkami. Budete u nich, dokud vaše dítě nerozhodne jinak. To znamená, že vám nezbývá nic jiného, než se bavit s rodičem, který houpe své dítě vedle vás – a jste bez šance na únik. Pokud je to sexy mamka, není to až tak špatné, ale jak už jsem říkal, je dost možné, že ze sebe uděláte blbce, protože sex ani spánek pro vás už tři měsíce neexistují. Problém nastane ve chvíli, kdy uvíznete vedle rodiče, který poslední dva týdny neměl příležitost promluvit s dalším dospělým. Prakticky pokaždé je to novopečený táta, kterého zachvátila posedlost hovínky. A zcela férově se dá říct, že jich má plnou hlavu.

Jste Veliký šašek

Tohle je určeno mámám. Být tátou není snadné. Děti po nás chtějí, abychom se chovali jako kříženci Homera Simpsona a Dougala ze seriálu Father Ted. To se nám líbí, je to jako bychom se vrátili na střední. Vy, mámy, od nás naneštěstí očekáváte, že když u toho nejsou děti, přepneme do dospělého módu. Pravda je, že ten přechod nám občas dělá trošku potíže. Je nějaká naděje,
že bychom vždycky po uložení dětí do postele mohli dostat půl hodiny hájení? Kdybyste nějak dokázaly přehlížet skutečnost, že se stupidním přízvukem opakujeme, cokoliv řeknete, a po celou dobu vás oslovujeme Marge, bylo by to skvělé. Díky předem, Marge.

Snadno se necháte odklonit z kurzu

Mysl ženy se po porodu zdokonalí, získá vnitřního projektového manažera. A ta mužská? Ne tak docela. V jedné chvíli míříte pro čerstvou várku vyžehlených plenek. V dalším okamžiku jste venku a natíráte kůlnu. Snažíte se vybavit si, co vás přimělo změnit kurz, a než se nadějete, sekáte trávník. V té chvíli vaše žena vyjde ven s otázkou, proč jste jí nedonesl ty plenky? A proč je kůlna napůl natřená? Tolik k tématu roztržitosti rozhodně stačí. Každý chlap, který se pustil do čtení tohoto odstavce, už stejně dávno odešel vyprázdnit myčku.

Čeká vás zlomené srdce

To vás čeká, když se vám narodí holka. V určitém okamžiku, někdy mezi druhým a třetím rokem, se na vás vaše dcera otočí a řekne ta nejhorší slova, jaká může jakýkoliv táta vyslechnout (kromě „chce se mi kakat a už to nestihnu“). Ta slova zní: „Běž pryč, tati!“ Nemohou vás na to připravit ani všechna ta léta, kdy vás ženy odmítaly. Nejlepší možnou reakcí je komicky předstírat pláč (viz „Jste Veliký šašek“ o kus výš). Nejhorší je ta skutečná, kdy řeknete: „Nikdo mě nemá rád,“ a propuknete v pláč. Nikdo nechce, aby byl táta až tak emotivní. A už vůbec ne vy.

Zbude na vás Clio

Většina mužů reaguje na partnerčino oznámení, že je těhotná, stejně. „To je fantastická zpráva, budeme potřebovat nové auto.“ To je ta dobrá část. Ta špatná je, že to auto není pro vás. Do půl roku bude patřit vaší partnerce. (Své teritorium si označkuje tím, že si do kapsy ve dveřích u řidiče uloží jednu z kosmetických taštiček.)

Veškeré bezpečnostní výhody, které jste použil k prosazení myšlenky nového auta, teď budou použity proti vám. „Nebudu riskovat život svých dětí v té staré kraksně,“ řekne vám žena a odsviští ve vašem novém Hyundai 4x4. A vám nezbude než jezdit v patnáct let starém Cliu. Je to přesně tak potupné, jak to zní. A pokud jde o děti a potíže s auty, je tohle jen špička ledovce. O spoustě jiných se dočtete na dalších stránkách této knihy.

Potřebujete vousy

Je to skvělý způsob, jak si urvat chvíli pro sebe. Obyčejná cesta k holiči vyjde na nějakých třicet minut mimo domov. S třemi hodinami, které vaše žena vymáčkne z návštěvy u kadeřníka, se to nedá srovnat. Všechny vaše námitky přejde s tím, že „tys nemusel rodit.“ (Pokud to tak nebylo – gratuluju!)

Plnovous je skvělý způsob, jak získat více času. Funguje to takhle: 1. Nechte si narůst vousy. 2. Řekněte své ženě, že jejich úprava zabere celé hodiny. Ona totiž s péčí o vousy nemá zkušenosti. (Pokud je tedy nemá. V takovém případě vám nerad přidělávám potíže.) 3. Zajděte k holiči, který umí slušně stříhat vousy. Bude mít narváno vousatými taťky, takže budete muset čekat celou věčnost. 4. Přečtěte si sedm let starý výtisk časopisu Golf Digest. Budete překvapeni, jak moc vás to bude těšit, když s sebou nemáte batole, které se vás snaží mučením přimět, abyste mu vydal další rýžový koláček. 5. Usaďte se v křesle
a nechte toho srdečného Turka, aby vás půl hodinky obskakoval. Věřte, je to lepší než sex. 6. Partnerce se o tomhle nezmiňujte.

Neumíte naslouchat. Jasné?

Toto je podstata bytí novopečeným otcem ve dvou bodech: 1. Partnerka vám řekne, abyste udělal tři věci. 2. Jednu z nich
zapomenete. Někteří vědci prohlašují, že čerství tátové jsou naprogramováni k ignorování partnerek, aby mohli soustředěně
naslouchat, jestli se k jeskyni neblíží nějaké divoké zvíře. Tito vědci jsou dost možná čerství tátové, kteří hledají, jak z toho ven.

Všichni víme, že je to ve skutečnosti proto, že ve chvíli, kdy jste byli instruováni o té věci, na kterou jste promptně zapomněli, v rádiu běžela zpráva o přesunu Cristiana Ronalda zpět do Manchesteru United. (Měli jste dát na přebalovací pult nový balíček vlhčených kapesníčků. Vždycky je to tohle.)

Být vámi, to o Ronaldově návratu do Manchesteru bych nepřiznával, pokud se nechcete i vy přesunout – ve společnosti dítěte do pokoje pro hosty. Skutečná potíž spočívá v tom, že spousta mužů vykazuje do chvíle, než se jim narodí první dítě a začne jim drásat mozek, známky toho, že jsou dobří posluchači. Proto se ve chvíli, kdy si nemůžete vzpomenout na přímý příkaz ohledně kapesníčků, nemáte jak bránit.

Nabízím vám jednoduché řešení. Jakmile se na těhotenském testu objeví dvě čárky, musíte přestat naslouchat. S trochou štěstí vaše partnerka postupem času přijme, že jste prostě špatní posluchači, a bude se soustředit na vaše kladné vlastnosti. Pokud na vás má nejraději právě vaši schopnost naslouchat, pak bych řekl, že je to šach mat.

Nikdo vám nic nedluží

Vzpomínáte na ty páteční večery, kdy jste hlídali děti svého bráchy v naději, že vám to jednou vrátí? Mám pro vás špatnou zprávu. Na hlídání dětí karma neplatí. Vedlo to jen k tomu, že si váš bratr vzpomněl, že má nějaký společenský život. Pravděpodobnost, že se vzdá pátečních plánů, aby dohlédl na vaše potomstvo, je asi stejná, jako že zkoukne Deník Bridget Jonesové a sní při tom celý kyblík zmrzliny.

Výsledek? Když teď máte děti, vašim pátečním večerům vládne Graham Norton a mražená pizza. A co z toho plyne za ponaučení? Nikdy nehlídejte děti, když jste sám ještě bezdětný. Vlastně nikdy nezůstávejte doma, když jste bezdětný. Vyrazte ven, dokud můžete.

Nevěřili byste, kolik stojí školky

Říká se, že Skandinávci jsou klidní a pohodoví a nenechají se ničím rozhodit. Tak to byste měli vidět, jak se tvářili, když jsem jim řekl, kolik stojí školka v Irsku.

Poslední údaje ukazují, že celodenní péče o dítě v soukromých jeslích vás vyjde v přepočtu na něco mezi šestadvaceti a devětatřiceti tisíci korunami měsíčně. Vláda zajišťuje pro děti starší tří let dva roky předškolní docházky zdarma, denně jsou to ale jen tři hodiny a v létě jsou dva měsíce prázdnin.

Díky finanční pomoci při péči o malé dítě, která byla zavedena v roce 2017 pro děti od tří let věku, se většině rodičů dětí, které jsou ve školce pět dnů v týdnu na celý den, vrátí dvacet šest tisíc za rok. (U rodičů s nižšími příjmy výše této částky roste.) Vzhledem k ročním nákladům to ale i tak dosahuje k nějakým patnácti tisícům za dítě, za což příšerná spousta lidí platí příšernou spoustu peněz.

Možná se vám podaří přesvědčit vlastní rodiče, aby tuto mezeru zaplnili. (V nedávném průzkumu uvedlo devětadvacet procent odpovídajících, že jim s péčí o děti pomáhají příbuzní.) Ale přimět vlastní rodiče, kteří jsou již v důchodu, aby se vám starali o děti, může být dnes obtížné. Zdá se, že tráví většinu času na Lanzarote. (Myslím, že zjistíte, že to platí obzvlášť pro dobu po narození vnoučete.)

Pokud hledáte au pair, dejte si pozor. Vaše partnerka může po porodu trochu problematicky vnímat vlastní tělo. (Naštěstí je tu deník Daily Mail, který jí pomohá zvýšit sebevědomí otiskováním slavným maminek v bikinách.) Opravdu si nechcete prohlížet profily kandidátek na stránce se službami au pair a trvat na tom, že byste se měli přinejmenším setkat s tou Španělkou, co vypadá jako kříženec Penelope Cruzové a Sofie Vergarové. Vlastně jsem slyšel o jedné matce, kterou tak moc trápila žárlivost, že svou au pair odvezla na letiště a koupila jí jednosměrnou letenku do Madridu.

Od některých otců jsem slyšel, a to je ještě horší, že si jich jejich aupairky nevšímají. Člověk by řekl, že si těch chudáků tátů při vší té žárlivosti a problémech, které způsobují, sem tam aspoň všimnou. (Tohle nemyslím vážně. Pokud tato slova čte nějaká au pair – prosím, táty si nevšímejte. Ještě by vyrazil ven a koupil si upnuté džíny a designové skejtové boty a pak by z toho byl strašný poprask.)

Budete jíst nezdravě

Možná jste si mysleli, že když děti usnou, strávíte s partnerkou hodinku povídáním o tom, co se za celý den stalo. Když ale máte v ústech dvě čokoládové tyčinky a navrch ještě půlku tuby Pringles, moc toho nenamluvíte. Děti. Udělají z vás závisláka na brambůrcích a dalším nezdravém jídle.

Máte kliku

To je to jediné, na čem doopravdy záleží. Když je všechno v pohodě, tak vám těsně po porodu porodní asistentka podá mimino zabalené v dečce, abyste ho mohl chvíli pochovat. Myslíte si, že na to budete připravený, ale nebudete. Budete mít pocit, že se vám samou euforií rozskočí hlava. Je to vaše jediná povinnost za celý den – tedy kromě toho, že se nesmíte nechat rozhodit tím, jak na vás partnerka vyletí jako čertík z krabičky, když si do porodnice přinesete velké balení brambůrků. Takže to minutu pomalu prodýchejte a přijměte tu nejlepší věc, která se vám v životě přihodila. A neupusťte ji.

Přesto ale...

Je to náročné. Mít děti je náročné. Vpalte si ty kouzelné minuty do mozku, protože přijdou chvíle, kdy je budete potřebovat. Jeden můj kamarád doporučoval vědomou pozornost jako způsob, jak žít v přítomném okamžiku a oceňovat dobré chvíle, když je prožíváme. Já jsem byl na čtení knih o vědomé pozornosti moc unavený, a tak jsem si prostě jen každou chvíli cíleně připomínal, že se mám zastavit, podívat se na své děti a zapomenout na všechno ostatní. Doporučuji vám, abyste zkusili něco podobného. Protože příchod dítěte je jako dostat ránu přímo do břicha, takže pro vás bude těžké užívat si okamžiku. Měl jsem vás varovat dřív, ale bál jsem se, že vás odradím a vy si budete dál vychutnávat svůj život bez dětí, což bych vám šíleně záviděl.

Netušíte, jak moc mě štvalo, když jsem pořád dokola poslouchal vaše řeči o tom, jak jste si báječně užívali v Antverpách. Tím spíš, že my jsme se zrovna vrátili z víkendu v zábavním parku prasátka Peppy. Pořád dokola tam hrají její znělku. A vy ani nevíte, o čem mluvím, protože nemáte děti. Jen na to pomyslím a slzy se mi derou do očí.

Ale dost hloupostí. Snad jste získali představu o tom, co se stane, když vám do života vstoupí dítě. Pokud se vám to zdá trošku depresivní a negativní, je to záměrně. Připadalo mi důležité vytvořit protiváhu k těm, kdo mluví o tom, že „vám děti změní život“, a zřejmě si myslí, že je to všechno prostě krásné a prozářené sluncem. (Nebo možná jezdí hodně pryč kvůli práci a jejich děti vychovává někdo jiný. To nemůžete vyloučit.)

Upřímně jsem ale během prvních pěti let otcovství prožil víc radosti než za pětačtyřicet let, které jim předcházely. A o tom to je, být táta. Život je těžký a zároveň skvělý. Tady je pár věcí, které si užívám nejvíc.

NEJLEPŠÍ DNY VAŠEHO ŽIVOTA

Dejte průchod šaškovství

Jak už jsem říkal, muži jsou v zásadě šašci. V dospělosti to musíme skrývat, jinak by s námi nikdo nechtěl spát nebo nám dát hypotéku. Ale uvnitř každého z nás je desetiletý kluk, který se hihňá u vtipů „ťuk ťuk, kdo tam?“. A pak přijde první dítě. Nejen, že je vám dovoleno dát průchod vašemu vnitřnímu šaškovství, ve skutečnosti je toto chování vaším hlavním úkolem coby dvorního
baviče. Najednou je úplně v pohodě pobíhat na veřejnosti a prozpěvovat si „já mám doma kohouta, vysral se mi do kouta“. Je skvělé, když se vám taková písnička vrátí zpátky do života. Jen se ujistěte, že když to někde venku rozbalíte, máte své děti s sebou. Jinak to vypadá opravdu blbě. (Pokud s sebou nemáte pár kumpánů, v takovém případě do toho dejte všechno.)

Jste megazábavný

Malé děti se smějí všemu. A vzhledem k tomu, že vrchní šašek jste tu vy, budou trávit většinu času tím, že se budou smát vám. Je fajn vědět, že na humorné frontě vám to pořád střílí jako dřív. Jen se nenechte unést a neřekněte partnerce, že uvažujete, jestli si to nedat na svůj profil na Tinderu. Někoho, kdo čtrnáct dní nespal, to dvakrát nepobaví. A skončíte tak, že budete rozesmávat své děti každý druhý víkend v McDonaldu na půl cesty mezi jejich domovem a vaší garsonkou zamořenou svrabem.

Vlastně chci říct tohle. Jsou chvíle, kdy za vámi děti přijdou a budou se dožadovat pozornosti. Možná je budete chtít odehnat, protože potřebujete chvilku času pro sebe nebo jste prostě zničení. Než to uděláte, zkuste tohle: Udělejte legrační obličej a zvuk jako dinosaurus. Podívejte se jim do tváře. Možná najednou nebudete tak unavený.

Promiň, starochu

Je hluboká noc. Vaše tříletá dcera se už popáté vzbudí, protože její plyšová rybka Nemo se ztratila někde v posteli. (Je to její variace na Hledá se Nemo. Nikdy dětem nepouštějte filmy.) A pak vám to dojde. Váš táta si tímhle vším prošel s vámi, a ani si nepostěžoval. Napadne vás, že byste mu mohl zavolat a omluvit se za všechen ten výsměch a bohorovnou aroganci, kterými jste ho častoval jako teenager. Možná jít rovnou s barvou ven a říct mu, že ho máte rád. Pak to zavrhnete, protože jsou čtyři ráno. Nejspíš by si myslel, že jste si zrovna otevřel druhou láhev vína – a to se máte starat o malé děti. Od té chvíle vidíte vlastního otce v jiném světle. Ne, že byste mu to někdy řekl. Určitě by mu to jen stouplo do hlavy.

Ale vážně. Mít vlastní děti je skvělý způsob, jak znovu navázat spojení s vašimi rodiči. Obzvlášť pokud nejsou moc staří a mohla by z nich kápnout chvilka hlídání.

Protáhnutí

Všímáte si všech těch chlápků, kteří makají při závodech Spartan race nebo při ultramaratonech a snaží se zamaskovat, že je jim pětačtyřicet? Vyhozené peníze. Na trhu v současnosti není lepší způsob, jak procvičit celé tělo, než starat se o dítě do šesti let věku. Vaše stárnoucí svaly vám poděkují, že čtyřikrát denně uklízíte dva pytle stavebnice Mega Bloks.

Přemýšlíte, že začnete s kolegy chodit na box? To není třeba, pořiďte si malého chlapce a ten z vás vymlátí duši zadarmo.

A pokud jde o chození nahoru a dolů po schodech třiasedmdesátkrát za den, protože neustále něco zapomínáte? Gratuluji. Na někoho, kdo přežívá s osmi minutami spánku denně je to celkem nízké číslo.

Tím nenaznačuji, že to jako cvičení stačí. Děti zajistí, že se nebudete válet na gauči. A je na vás doplnit to jednou či dvakrát týdne o pravidelné cvičení někde venku. Nejen, že se tím dostanete do formy, ale potřebujete dostat do oběhu endorfiny někde, kde s vámi nejsou děti.

Já chodím jednou týdně na squash a na africké bubnování. (V různé dny – protože lovit míček ze zadního rohu, zatímco bubnujete v rytmu samby, je prakticky nemožné.) Tyhle kolektivní koníčky pro mě fungují, protože pokud se z nich uleju, zklamu tím další lidi. Pokud nemáte jednu nebo dvě podobné věci, doporučuji, abyste si je našli. Potřebujete se provětrat.

Kariéra

Lidé si myslí, že když si pořídíte dítě, zbrzdí vás to v kariéře. To není pravda, a to ze dvou důvodů. Ten první sdílíte se všemi
ostatními. „Když mám teď děti, musím se v práci snažit,“ říkáte. Tak do toho, vy velký chlupatý jeskynní muži, který se snaží uživit rodinu.

A ten druhý důvod? „Musím vydělávat víc než partnerka. Jinak bude z finančního hlediska dávat smysl, abych přestal pracovat a staral se o děti. Ani náhodou nezůstanu trčet doma s těmi šílenci, abych musel co hodinu uklízet Mega Bloks a snažil se za každou cenu vyhnout sledování příběhů soudkyně Judy.“ Tohle si necháváte pro sebe, protože jste přece moderní muž a tak vůbec. Ale i tak je to tak trochu pravda.

Ale vtipy stranou. Myslím, že když máte děti, více se soustředíte na práci. Není to jen proto, abyste si více vydělali, i když to k tomu také patří. Toto soustředění souvisí i s určitou etapou v životě. Když teď máte děti, začínáte plánovat v desetiletích místo týdnů. Já jsem se na to po narození dětí rozhodně soustředil. Jeden a půl dne v týdnu mám děti na starosti já a moje žena je v práci, a přesto toho každý týden stihnu víc než dřív.

Nové schopnosti

S dětmi v domě budete muset získat nepřeberné množství nových schopností. Sníst čokoládovou tyčinku na jedno kousnutí, když náhodou jeden z těch šílenců přijde za vámi do místnosti, je dost působivé. Ale mít ji stále v puse a přitom s nimi dokonce mluvit, když se vřítí dovnitř – něco takového by mělo mít v soutěži Británie má talent svoji vlastní kategorii.

A pokud jde o použití nejmenšího šroubováku na světě k otevření bateriové přihrádky na hračce, zatímco vám dítě ječí přímo do ucha: „Nefunguje!“ – tak to pochytíte bleskurychle. Protože druhá možnost vám za to nestojí.

Já sám jsem se před narozením dětí považoval v oblasti kutilství za pohromu. Moje žena mě za ni považuje i dnes, což je ale trošku nespravedlivé, když vezmeme v úvahu, že jsem složil prádelník, který nám dodali rozložený v krabici, a polovinu dětského domku Little Tikes a obojí ještě stojí.

Další věci, ve kterých se zlepšuji, zahrnují utírání cizích zadků, vymotávání mašle z vlasů mé dcery, aniž by začala brečet, a přesvědčování jejího bratra, aby se šel navečeřet, aniž bych mu hrozil, že mu spálím všechny hračky. Společnost těmto záležitostem nepřikládá vysokou hodnotu, ale věřte mi, jsou to jedny z nejvýznamnějších věcí, které kdy budete dělat.

Témata k hovoru

Ve světě panuje přesvědčení, že všichni muži se rádi baví o sportu. To není pravda. Jde jen o to, že není nic jiného, co by nás spojovalo. Pak přijdou děti a najednou si námět k hovoru vezete s sebou v kočárku. Kdo by se chtěl bavit s úplně cizím chlapem o Josém Mourinhovi, když si můžete vyměňovat historky o vších? Dokonce zjistíte, že cizí ženě můžete říct i něco jiného než „Myslím, že vaše šaty by se lépe vyjímaly na podlaze mojí ložnice.“ (Zůstaňte na úrovni.)

Nečekal jsem to. Podle stereotypů se muži o své děti nezajímají, přinejmenším ne, když se to porovná s fotbalem, cyklistikou a politikou. Nic nemůže být pravdě vzdálenější. Kdykoliv jdu na pivo nebo na kafe s chlapy, kteří mají malé děti, tak nejdřív odklidíme z cesty všechny ty nadbytečné věci a pak se přesuneme k tomu, na čem záleží. A to jsou děti, které nás změnily. Vlastně je to jediná věc, o které se doopravdy bavit chceme. Kdo to mohl tušit?

Listí

Ale to opravdu nejskvělejší na otcovství je, že si začnete znovu všímat listí. Nebo si přinejmenším všimnete svojí dcerky, která jde po cestičce a nohama brouzdá v podzimním listí, a vzpomenete si, že jste to dělávali taky, někdy před milionem let, když jste byl malý kluk.

Obecná představa je taková, že máte své dítě vést životem. Skutečnost je taková, že vaše děti jdou před vámi a ukazují vám kouzlo všech těch jednoduchých věcí, které se v průběhu let vytratily. A pak se jim rozbije hračka a vaším úkolem je ji spravit. Ale stojí to za to.

EFEKT MATEŘSTVÍ

Možná je to jen ve mně, ale když se narodily mé děti, měl jsem pocit, že jsem teprve v té chvíli doopravdy dospěl. Moje žena tou proměnou prošla v minutě, kdy otěhotněla – začala plánovat na pět let dopředu a podobně. Já jsem ji do dospělosti následoval krátce poté, protože bylo zjevné, že nemá v úmyslu zůstat vdaná za přerostlého kluka.

Dnes jsem někdo jiný, než jsem byl před pěti lety, kdy se narodila moje dcera. A o těchto změnách je celá tato kniha. Zásadní jsou ale také proměny vaší partnerky, protože budou mít ohromný vliv na váš vztah.

Následující velké změny podle mého názoru, a koneckonců nejen mého, u ženy vyvolává mateřství. To abyste o nich věděli dřív, než nakráčíte rovnou do některé z připravených pastí. (Ne u všech změn vycházím z příkladu své ženy. Jen u těch pozitivních.)

Válka s mikroby

Krátce po příjezdu dítěte z porodnice budete vyslán na nákupní expedici. Domů se vrátíte s kuchyňským čističem, který hubí 99,99 % všech známých bakterií. Bude vám řečeno, že vydáváte své dítě napospas 0,01 % známých bakterií. A budete odvelen zpět do obchodu.

Přítomnost novorozence v domě znamená, že jeho matka vede boj na život a na smrt s armádou neviditelných mikrobů. Buď to přijmete, nebo jste v zásadě na straně mikrobů. Takže si odpusťte chytré komentáře o balíčcích antibakteriálních ubrousků roztroušených po domě. Jinak se vám může stát, že se dočkáte přirovnání k lidem, kteří ponoukali Hitlera k rozpoutání druhé světové války.

Vlastně bych vám silně doporučil nosit po domě neustále při sobě antibakteriální sprej, abyste dal najevo, že jste připraven k boji. A tohle stojí za pozornost: Válka s mikroby je záležitost prvního dítěte. Druhé dítě může olizovat kočičí zadek a teprve potom budete vyslán, abyste našel antibakteriální ubrousky. Buďte bez obav – vzadu ve skříni ještě tak dvacet balíčků zůstalo.

Nákupy

S narozením dítěte vypluje na povrch vůbec nejsilnější ženský instinkt – nakupování. Její nákupy z doby před otěhotněním už znáte. Každý víkend si kupovala nové tričko, prostě jen proto, že mohla. Mateřství tohle změní. Nákup nových triček odloží na chvíli, kdy dosáhne stanovené poporodní váhy. Pokud máte pocit, že to znamená, že se na rok nakupování vzdá, pak jste zjevně ještě nepotkali dítě, které je vlastníkem 537 bodýček.

Pro matku může být obtížné vypadnout s novorozeným dítětem z domu. Ale ještě těžší je pokoušet se probojovat zpátky dovnitř se dvěma taškami s logem Baby Zara a po jedné z C&A a H&M. A občas vám bude připadat, že si oblíbila průpovídku: „Další jsou v autě.“

Nepokoušejte se o chytrácké komentáře typu: „Můžeš mi znovu vysvětlit, proč potřebuje čtrnáct čepic?“ Snadno vám na to odpoví: „Víš co, příště můžeš jít nakupovat se mnou.“ A sakra.

A pamatujte si, že jakékoliv omezení nakupování pro dítě bude znamenat, že začne víc nakupovat pro sebe. A budete zase zpátky se svou partnerkou v kabinkách, říkat ty naprosto nesprávné věci, když se vás zeptá: „Co myslíš, nejsou tyhle džíny vhodné spíš pro mladší holky?“

Maminovský faktor

My všichni si rádi myslíme, že nejsme stejní jako naši rodiče. Když jste bez partnera, je to jednoduché. Ale pak se narodí dítě. A z vaší partnerky se stane mamina.

Pro ženy je to těžké. Samy sebe vidí spíš jako mámy než maminy. V tom je ohromný rozdíl. Mamina je ta utahaná ženská v pohodlných botách, která má kliku, když se jí povede jednou za měsíc vypadnout z domova. Máma nosí conversky a třikrát denně si dává brunch s dalšími mámami, také v converskách. Všechny mámy mají krásné vlasy. Tak si to vysnily. Ve skutečnosti dorazily jen dvě. A obě mají ve vlasech blitky.

První známkou toho, že máma je ve skutečnosti mamina, je používání náboženského jazyka. Vůbec nesejde na tom, že vaše partnerka je přesvědčená ateistka. Po dvou týdnech s čerstvě narozeným miminem bude říkat věci jako „Chraň Bůh,“ a „Potřebuješ k tomu andělskou trpělivost.“ (Andělé jsou podle všeho opravdu hodně trpěliví.)

Další známkou maminovství je jídlo. Máma přísahá, že bude své holčičce dávat polentu s tuňákem z udržitelného lovu. Mamina to po pár dnech vzdá a začne malé Sophii cpát slaninu a kapustu. Nám to rozhodně nijak neuškodilo, řekne a každým coulem vám bude připomínat svou matku.

Balení

Zapomeňte na vykojené mozky. V ženách se ve chvíli porodu spustí superpočítač. Proč? Protože když je potřeba propočíst, co všechno se může stát, když odcházíte z domu s novorozeným dítětem, nic jiného si s tím neporadí. Vy si možná myslíte, že je úplně v pohodě vyplout ze dveří s dvěma plenkami, balíčkem ubrousků a jedním náhradním bodýčkem. To je samozřejmě typicky chlapské – prostě spoléháte na to, že neuváznete ve sněhové vánici. V Irsku. V červenci.

Příště, až vaše partnerka půjde navštívit svou matku, podívejte se do její přebalovací tašky. Je tam kompletní sada náhradního oblečení pro případ, že vaše dítě zlikviduje všechno najednou. Také je tam kompletní sada náhradního oblečení následující velikosti, kdyby náhodou prošlo nenadálým růstovým spurtem. (Nikdy nemůžete být dost opatrní.) A jsou tam čtyři různá jídla pro případ, že by je bleskové záplavy odřízly od zbytku světa.

Hlavní problém se superpočítačem vaší partnerky spočívá v tom, že vy žádný nemáte. Takže vás na odchodu čekají nepříjemné otázky typu „nezapomněl jsi vzít...“ Zalžete se slovy „samozřejmě, že ne“ a vydejte se k autu v naději, že máte všechny možné varianty pokryté. A buďte bez obav – je fakt dost nepravděpodobné, že na vás zaútočí hejno divokých labutí.

Rozhodovací pravomoc

Novopečené mámy jsou dobré v rozhodování. Což může být překvapivé, protože pro ženy před narozením dítěte to většinou není zrovna silná stránka. Pokud ten pocit nemáte, stačí sledovat dvě ženy, které se pokoušejí domluvit na místě, kde se setkají: „Kdekoliv se ti to hodí.“ „Mně je to jedno.“ „Mně je to úplně fuk.“ „Mně na tom vážně nesejde.“ „A co tam a tam?“ „To místo nesnáším.“ „Myslela jsem, že ti to je jedno.“

Pak se narodí dítě a jedno rychlé rozhodnutí následuje druhé. Dítě bude kojené, přikrmované brokolicí a bude chodit do gaelscoil*, protože vaše partnerka má pocit, že v Educate Together** je až moc hipíků. Možná jste při rozhodování měl poradní hlas, ale nejspíš jste se v té chvíli zrovna pokoušel si něco číst v mobilu.

* Irská škola, kde výuka probíhá v irštině.

** Dobročinná organizace provozující stejnojmenné školy, které fungují na principech demokracie a všeobecné rovnosti (ras, pohlaví, náboženství atd.)

Slovo výstrahy. Čas od času začnete mít zvláštní potřebu zapojit se do výchovy svého dítěte. To může zahrnovat věty typu: „Můj kámoš Gerry z práce říká, že podle jeho ženy je odstavování vedené dítětem velká chyba.“ Dejte mi vědět, kam to vedlo. Z vaší nové ložnice v přístřešku na zahradě.

NÁSTRAHY OTCOVSTVÍ

Dnes už by se to nemělo říkat, ale muži se od žen skutečně liší. Až budete mít společné děti, bude to o to zřetelnější. Potíž spočívá v tom, že po sedmi měsících beze spánku může jakýkoliv drobný rozdíl v náhledu na svět vést k otevřené válce.

Zde je několik klíčových oblastí, které si musíte hlídat, abyste měl jistotu, že vaše manželství odolá náporu dětí.

Hnízdění

Tady pomůže pár definic. Hnízdění: Proces, během kterého si těhotná žena, která zcela nezpochybnitelně má vkus, vezme do parády stylový a moderní domov a pokusí se z něj udělat domeček pro panenky. Zbytečnost: Jakákoliv snaha jí v tom zastavit. Jééé: Právě tohle musíte říct, když je dílo hotovo. Nepřipadá ti, že je to trošku jak od kolotočů? Co nesmíte říct, když je dílo hotovo. (Zbláznil jste se?) Divné: Potřeba koupit si televizi a zvukový systém za 150 tisíc jen proto, že vaše partnerka vylepšuje váš domov. Nepublikovatelné: To, co vám na váš nápad partnerka řekne.

Oblečení

Co se „oblékání dítěte“ týče, muži jsou jasní outsideři. Začne to tím, že jednoho dne zabloudíte do dětského pokoje a všimnete si prádelníku s dětským oblečením. Odkud se to vzalo? Zeptáte se sám sebe, nikoliv své partnerky, protože to by znamenalo dlouhé povídání na téma přijetí zodpovědnosti za vaše dítě – a to nikdy nekončí dobře. (Dokonce to ani dobře nezačíná.)

Přijde den, kdy vám bude dovoleno obléknout dítě na ven. Vezmete to za úplně špatný konec. Interní kontrola (vaše partnerka) dojde k závěru, že máte snahu nechat své dítě umrznout, nebo ho naopak upéct. Dělat s tím nemůžete vůbec nic.

A pak je tu ta drobnost s červeným svetříkem oblečeným přes růžové tričko. V tomto případě je hlavní problém v tom, že se domníváte, že na tom nesejde.

A tady je další nástraha. Narvete svou dceru do bodýčka, přestože je zjevné, že je moc malé. Partnerky se na to neptáte. Máte totiž povoleno pokládat denně jen pět otázek ohledně výchovy dítěte – na zbytek si musíte přijít sám. (Noční můra.) Později se vás partnerka zeptá, proč jste použil bodýčko, které je zjevně moc malé. Odpovíte otázkou, co takové bodýčko dělalo v zásuvce, když mělo být mezi vyřazeným oblečením. O dvě hodiny později se stěhujete zpět ke své matce. Vážně, kvůli tomu jsme přišli o některé z našich nejlepších mužů. Takže se obloukem vyhněte chytrým poznámkám. Nezapomínejte, že jsme všichni unavení a nevrlí.

Organizace

Vaše partnerka je naprogramována, aby odhalila sebemenší změnu, která se s vaším novorozeným dítětem stane. Z toho vyplývá trojice nejpravděpodobnějších slov, která může vyslechnout muž s miminem v domě: „Přines mi teploměr.“ Samozřejmě nemáte představu, kde taková věc je. Ale bohužel už jste vyplýtval svůj denní příděl pěti otázek. A tak se teď pouštíte do neznáma.

Podíváte se do krabice s léky. Byly doby, kdy její obsah tvořila dvě balení Nurofenu Plus a pár tablet Alka-Seltzeru z roku 2007. Teď, když máte dítě, je v ní zásoba, za kterou by se nemusela stydět středně velká lékárna. Co v ní není, je teploměr. (Nebo přinejmenším ne ten nejnovější. Zjistíte, že mámy se rády zásobují širokou škálou různých věcí, které umí odečítat teplotu, aby mohly porovnat výsledek z dvou různých zdrojů.) Matně si vybavíte, že minule vám partnerka dala teploměr do ruky se slovy, abyste ho vrátil zpět do krabice. Pokud si na to vzpomínáte vy, ona si vzpomene určitě. Napětí roste.

Napadá vás jediné místo – zásuvka pod šuplíkem s příbory v kuchyni. Je to vaše místo, kde hledáte různé věci, místo, kam odkládáte předměty, když vám je řečeno, že je máte uklidit, ale nemůžete si vzpomenout, kam patří. Otevřete zásuvku a je tam, společně se dvěma ztracenými dětskými hrníčky s pítkem, které vám způsobily takové potíže minulý týden. V té chvíli se z ložnice ozve, že dítě zrovna předvedlo jedno ze svých typických zázračných zotavení. Uložíte teploměr zpátky do krabice s léky. Uf. A tak končí zatím poslední epizoda rovnající se v nervydrásavosti Agentu bez minulosti.

Vzdělání

Šest centimetrů. Na tolik je otevřená vaše partnerka, když začne na porodním sále přemýšlet o školách. Zhruba ve stejnou dobu, kdy vy začnete uvažovat, jestli je nějaká šance skočit si pro sáček smažených brambůrků. (Není. Jasné? Není.)

V následujících několika měsících bude přemýšlet, jestli se nemáte všichni přestěhovat, stát se kvakery, nebo se dokonce naučit irsky, aby se Sophie a Jack dostali na dobrou školu. Nic z toho neuděláte. Protože když přijde na vzdělání, existují formy primitivního života, jejichž samci to mají promyšlenější než šílený táta.

Pokud jde o vzdělání vašich dětí, vám leží na srdci jediná věc. Doprava. Takže zatímco vaše partnerka sjíždí internetová fóra kvůli hodnocením nejrůznějších škol, vy zkoumáte Google Maps, abyste se ujistili, že až budete potomka vozit do školy, nezkysnete v zácpě. Ovládne vás to natolik, že při sledování televizní reportáže o užívání drog v určité škole vás napadne jediné – jak skvěle je poloha školy dostupná po M50. Je to svým způsobem úžasné.

Samozřejmě se společně s partnerkou setkáte s řediteli různých škol. Když na konci zazní, jestli „máte nějaké otázky“, vytasíte se s pečlivě připravenými dotazy na místní dopravu ve špičce. A je to tu. Pokud je ředitelem muž, spokojeně vám o tom bude vykládat celé hodiny. Vlastně by možná bylo přesně to pravé dostat Jacka do téhle školy. A přitom o vás říkají, že pokud jde o děti a vzdělání, jste úplně nepoužitelný!

Pořádnost

Plánujete děti? Měli byste si najít partnerku, která je nepořádnější než vy. Řeknu vám proč. Vezměte si index pořádnosti (IP), který má škálu od jedné do deseti. Desítka znamená pořádek, jednička je vaše zásuvka s ponožkami. Z výzkumu (mého osobního) vyplývá, že u ženy se IP zvyšuje s každým dítětem o dva. V zásadě se dá říct, že v reakci na zvětšující se rodinu se žena stává pořádnější. Proto uděláte nejlépe, když si najdete partnerku, která je na začátku nepořádnější než vy. Pak aspoň budete mít ve chvíli, kdy začne šplhat po žebříčku IP nahoru, náskok. A to je dost zásadní, pokud si tedy neužíváte věty typu: „Kolikrát ti to musím říkat?“

Mějte na paměti, že IP vaší partnerky dočasně vzroste pokaždé, když čekáte návštěvu. Stoupá o jedna, když mají přijít její příbuzní, o dva, když jsou to ti vaši, a o tři, když čekáte někoho ze sociálky. (Pracovnice sociálky jsou podle všeho dost kritické.)

Tady je blbuvzdorný způsob, jak otestovat IP vaší potenciální partnerky. Pověste svou bundu na opěradlo kuchyňské židle. Pokud má tendenci kvůli tomu vybuchnout, nebude to fungovat. Pokud naproti tomu vtančí do jídelny a přehodí svůj kabát přes ten váš na opěradle, dost možná se díváte do očí „té pravé“. Možná si ji budete chtít vzít nebo obnovit svůj
manželský slib nebo tak něco – po tomhle druhu ženských je sháňka.

Odstavování

Proces převádění dítěte z mléka na pevnou stravu. Jako byste to snad nevěděl (poté, co jste si to v panice googlil, když se vás jednoho dne zeptala, jestli máte nějaké plány ohledně odstavování). Vyjde najevo, že ohledně odstavování máte především jeden plán. A to je pokud možno se mu vyhnout.

Zároveň vyjde najevo, že je to chyba. To máte takhle. Když přijde na odstavování, jsou k mání dvě různé role – příprava jídla a úklid po něm. Pokud vám jeho příprava připadá jako noční můra, pak jste nejspíš nikdy nezažil úklid po šestiměsíčním dítěti, které se zrovna z bezprostřední blízkosti seznamuje s miskou brokolice uvařené v páře. Mám pro vás radu – vypalte své partnerce rybník a řekněte jí, že si vezmete na starost přípravu pyré. Možná to zkuste navrhnout ve chvíli, kdy je vaše žena vážně unavená a je méně pravděpodobné, že vám na to odpoví „Počkej chvilku.
Jediné, co jsi zatím udělal pro výchovu dítěte je hledání škol na mapách v Googlu – tak o co ti jde?“

Pokud vám na to kývne, uvařte v páře a pak rozmačkejte sedmačtyřicet sladkých brambor a sáček jablek. A máte hotovo – tady až na samotné krmení. V prvním měsíci si můžete ušetřit čas, když budete kaši lžičkou kydat rovnou na bryndák, místo abyste ji na chviličku vmáčkl dítěti do pusy. Přeju hodně štěstí!

JAKÝ DRUH TÁTY CHCETE BÝT?

Jak jsem říkal hned na začátku, tato kniha je hlavně o mých zkušenostech z otcovství. Vy dost pravděpodobně nejste stejný jako já a budete na blízkost dítěte reagovat úplně jinak. Chtěl bych říct, že to je dobře a že různorodost dělá ze světa lepší místo. Ale potajmu vás budu odsuzovat za to, že neděláte věci tak jako já. (Odsuzování výchovných rozhodnutí dalších lidí je jedna z nejlepších věcí na tom, když máte děti. Občas je to jediné, co mě udržuje při životě.)

Vypozoroval jsem existenci několika typů tátů. Ke kterému patříte vy?

Hrozně zaměstnaný táta (HZT)

Hledáte-li HZT, zkuste to u kuchyňského dřezu. Právě tam s oblibou trávívá tři hodiny každý den a umývá stále ty dva stejné hrnky a přitom poslouchá rádio. Není to žádná náhoda. HZT po narození dětí obhlédl situaci a rychle pochopil, že pro zahálčivé ruce ďábel vždycky práci najde. Tuhle větu už samozřejmě neříká nahlas, protože označit partnerku za ďábla by nic dobré-
ho určitě nepřineslo. Jeho oblíbená věta? „Mluvila bys jinak,
kdybys strávila půlku dopoledne bojem se zarputilým flekem
od čaje.“ Jeho nejméně oblíbená věta? „Prostě to, hrozně zaměstnaný táto, dej do myčky. Potřebuju s dětmi pomoct v obýváku.“

Přespříliš pyšný táta (PPT)

To je ten s nosítkem na dítě. PPT tak strašně touží dát najevo, že je otcem, že s oblibou mívá nosítko na sobě, dokonce i když s ním není jeho malý Jack. Nebo to přinejmenším dělal do chvíle, kdy na něj jistá žena ukázala prstem a zakřičela: „Ten blb někde zapomněl své dítě.“ Teď už si uvědomuje, že nosítko bez dítěte může působit nevhodně.

PPT zbožňuje, když je v obchoďáku s malým Jackem v nosítku a oslovují ho sexy mamky. Jeho oblíbená věta? „Hlavně nesmíš vyrůst, Jacku. Myslím, že bez té pozornosti nedokážu žít.“ Jeho nejméně oblíbená věta? „Pusť mě ven, tati, chci chodit. Je mi skoro pět.“

Staromódní táta

Víte, ani on nebyl vždycky staromódní. Za svých mladých let byl feministou – tím pravým chlapem, který se v hospodě dokázal postavit za rovnoprávnost, pokud měl pocit, že to vede k sexu. Povedlo se a kvůli tomu skončil s malým dítětem. A silným pocitem, že ženská patří do kuchyně. Jeho oblíbená věta? „Musím vypadnout a udělat nějakou práci. Může to trvat až dva týdny.“ Jeho nejméně oblíbená věta? „Opravím sekačku na trávu, staromódní táto. Zůstaň tady a nakrm děti.“

Táta Prasátko

TP se poslední dobou moc díval na televizi. Obzvlášť se trochu moc díval s dětmi na Prasátko Peppu, když jim měl číst z knížky. Výsledkem je, že se z něj pomalu stává Táta Prasátko. Mluví teď s lehce snobským přízvukem a má sklon říkat svému juniorovi Tome. Kvůli svému stavu docházel k lékaři, ale musel ho změnit poté, co řekl dámě v recepci „Dobrý den, paní Zaječice.“ Jeho oblíbená věta jsou dvě zachrochtání, po kterých následuje: „Vypadá to, že jsem v tom světovým šampionem.“ Jeho nejméně oblíbená věta? „Tati, myslím, že se moc díváme na televizi.“

Táta projektový manažer

TPM v práci úspěšně zvládl přechod na software verze 7. Není nic, co by mohlo být těžší, řekl a založil si novou tabulku, s jejíž pomocí chce řídit výchovu své malé dcery. Ten velký šašek. Momentálně – poté, co ta malá rošťačka nezvládla v osmnácti měsících napočítat do šesti – je u verze 7097 projektového plánu. Poslední setkání všech „zainteresovaných stran“ bylo přerušeno, když jeho malá dcerka zazpívala bez jediné chyby „Kočka leze dírou“. TPM na to řekl: „Hrozně rád bych si tuhle chvíli užil, ale měla jsi to zvládnout už minulý týden.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Žádný sex a žádný spánek.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.