Osudová hranice

Gamebook

Pavel Tomcsányi

Spáchali osudovou chybu. Už podruhé na hranici zmařili nevinný život! Z podsvětí se na zemský povrch derou přízraky a stvůry, aby ztrestali neomalenost a pýchu malicherných lidí! Trest lidstva je nevyhnutelný. Město za městem lehá popelem a děs se nezadržitelně šíří do všech království. Je načase spojit všechny hrdiny a dobré válečníky, do jedné, monumentální armády, aby se mohla strhnout rozhodující bitva, která rozhodne o dalším osudu lidstva…

Jak se kniha čte:

Text je rozdělen očíslovanými odstavci. Jakmile budeš vyzván, abys nalistoval určité číslo. Pokračuj na odstavec označen příslušným číslem. Odstavce i možnosti volby jsou řazeny plynule za sebou. Věřím, že si nenecháte ujít napětí příběhu a odoláte pokušení juknout na více odkazů, než se pro nějaký rozhodnete :-).

Umění boje (UB): Ukazuje, jak dobře si umíš poradit v boji. Je to kombinace tvých schopností a aktuální zbraně. Začínáš s UB bez bonusů.

Jak se bojuje? Hoď dvěma šestistěnnými kostkami a k číslu, které padne, přičti své UB. Za soupeře házet nemusíš, jeho hody jsou již předepsané a vystihují samotnou podstatu okolností děje. Porovnej tvůj hod s prvním číslem u soupeře. Jsou li hodnoty stejné nebo tvá je vyšší, zasáhl jsi toto kolo soupeře a přesuň se k dalšímu číslu v řadě. Znovu za sebe hoď kostkou. Kdykoli však budeš mít hod menší, než aktuální číslo soupeře, zranil tě o jeden život a pokračuj i tak na další číslo. K číslům soupeře postupuj zleva doprava. Použiješ li štít, životy neztratíš, musíš toto kolo ale opakovat. Souboj končí, až porovnáš poslední hod s posledním číslem. Když ti na konci boje zůstal alespoň jeden život, přežil jsi střet. Dále se děj odehrává podle dalšího textu.

Štít: Na své cestě můžeš používat také štíty, kterými se bráníš. Vždy, když nějaký získáš, dozvíš se jeho odolnost znázorněnou číslem. Pokaždé, když se ti nepovede hod, můžeš se rozhodnout, jestli jsi nastavil štít, nebo přišel o jeden život. Jestliže se rozhodneš pro štít, nezasáhne protivníkova zbraň tebe, ale tvůj štít. Toto kolo však musíš postoupit opakovaně tak dlouho, dokud nevyhraješ hod nebo se nerozhodneš pro zranění v případě neúspěchu. Štít v jednom kole můžeš používat opakovaně. Po každém zásahu do štítu, odečti z jeho odolnosti jeden bod. Klesne li jeho odolnost na nulu, štít již nevydržel nápor protivníkových úderů a praskl. Dále ho nesmíš používat. Štít můžeš používat, držíš li ho v daný okamžik v ruce.

Střelba z luku: Ty v případě neúspěchu nejsi zraněn, pouze odečítáš své šípy. Šípy lze střílet pouze, jsi li k tomu vyzván přímo v textu.

Smůla a štěstí: Štěstěna může zavařit i nejzkušenějšímu dobrodruhovi a naopak, vytrhnout trn z paty nešikovi. Budeš-li vyzván „ZKUS ŠTĚSTÍ“ hoď dvěma kostkami. Bude li součet větší, než je tvé štěstí, máš smůlu. Je li součet menší nebo roven hodnotě tvého štěstí, máš štěstí. Hodnota tvého štěstí na začátku hry je 10. Pokaždé, když ti na kostkách padne štěstí, odečti 1 bod od své hodnoty štěstí. Padne li, že máš smůlu, pro tentokrát nic neodečítej a nechej hodnotu štěstí jak je. Kapacita získaného štěstí není omezena.

Životy: Vždy, když nevyhraješ hod a nepoužiješ štít nebo není napsáno jinak, ztrácíš jeden život. Na začátku máš 10 životů. Kdykoli během čtení textu nebo jakéhokoli souboje, dosáhne počet tvých životů nuly. Zemřel jsi a dobrodružství tím končí. Nic ti nebrání, zkusit to znovu.

Hlad: Bude li v textu napsáno, že máš odečíst dávku jídla a ty žádné nemáš, zaškrtni stejný počet čtverečků v kolonce HLAD, v průvodním deníku. Za každý čtvereček, který zaškrtneš, si odečti jeden život. Dojdeš li na podbarvený čtverec, sniž zároveň maximální hranici životů o jeden. Pokud je v textu napsáno, že se ti díky najedení nějaké životy vrátily a ty nemáš co jíst, tuto informaci ignoruj a žádné životy si nepřičítej. Když se nenajíš 21x, zaškrtni ikonu lebky a hrdina zemře hlady. Pak dobrodružství končí.

Léčení: Budeš-li mít předměty, dovolující obnovu životů, můžeš je použít vždy, když zrovna nebojuješ (není-li i předmětu uvedeno jinak). To znamená, že nesmíš být v procesu házení kostkou a porovnávání hodů v číselné řadě. Pokud je boj přerušen textem, můžeš se v něm i léčit.

Osudová hranice

Slunce stojí v nejvyšším bodě oblohy a jeho neodbytné paprsky tě protínají skrz naskrz. Tvá bílá tóga se pomalu a jistě nasává kapičkami potu a na tvém mladém těle vytváří vlhkou mozaiku. Jsi vděčný za šátek na hlavě, který tě chrání před smrtelným žárem. Sedíš v sedle koně na vrcholu písečné duny. Jel jsi napřed před karavanou, abys zjistil, jaká je situace před vámi. Už jste na cestě dvanáctý den a každou chvíli musíte vjet do Oázy Osvěžení, kde plánujete odpočinek a doplnění vašich tenčících se zásob. Ohlédneš se. Následuje tě líně se vlnící nit, jež je protkána korálky v podobě jezdců na koních a velbloudech obtěžkaných rozmanitým zbožím. Pobídneš koně směrem k nim, ke své karavaně. Přibližujete se poklidnou chůzí v domnění, že oáza je už blízko. Přitom sleduješ horizont písečných dun. Fascinují tě svými tvary i majestátností. Říká se, že žijí svůj vlastní pouštní život. Je to tím, jak vítr jejich písčitý povrch neustále přesýpá a to budí dojem, že se duny pohybují z místa na místo. Obzvláště jedna duna tě zaujala svým tvarem připomínajícím spícího obra. Jak zrakem hladíš její povrch, zarazíš se a zastavíš koně. Poklidnou křivku oddělující písečný povrch duny od blankytné oblohy cosi narušuje. Zneklidníš. V šíři jednoho sta metrů se pomalým krokem vynořují siluety mířící k vám. Pomalu se ti odhaluje pohled na oddíl jezdců v černých tógách, jejichž obraz se mihotavě tetelí v horkém vzduchu stoupajícím od rozpáleného povrchu písku. Zcela se vynořili, zastavili se. Prudce zvedáš paži a karavana se zastavila také. Pobídl jsi koně a tryskem jsi dorazil k čelu karavany. Nepochybuješ, že jste se setkali s pouštními bandity. Karavana po několika denním putování nemá šanci ujet, boji se nevyhnete! Dobré místo na přepad, ušklíbneš se. Všem mužům zavelíš připravit se k obraně a sám od pasu tasíš nebezpečně ostrou mačetu. Svou zbraň držíš pevně ve zpocené ruce a s napětím očekáváš. Pevná a široká čepel se leskne v záři neúnavného slunce, které bude svědkem krveprolití. Napětí prosekl silný zvuk trumpet doléhajících od banditů k vám. Signál k útoku. Černá rojnice se rozpohybovala ke karavaně. Nabírá rychlost a každým skokem k vám více a více se přibližuje radostný křik, slibující tučný zisk, vás. Přehmátneš si ještě jednou prsty po rukojeti mačety. Srdce ti buší jako splašené a po obličeji stékají kapky potu, které již nejsou důležité. Nesmíš zpanikařit a vydat špatný rozkaz. Čekáš. Nepřátelé se rychle přibližují. Zvířený prach z písku za nimi narušuje barvu nebe. To vše doprovází ten děsivý pokřik. Snažíš se ho ignorovat, aby se ti nezaryl do mysli. Dobře víš, že kdekoli v poušti zní tento chorál smrti, jak se mu v širokém okolí říká, následuje nevyhnutelné peklo. Pozvedáš mačetu nad svou hlavu, aby ji tví druhové dobře a bez pochyb o tvém odhodlání viděli a skrz zaťaté zuby procedíš povel, znamenající jen jedno, přežít! Toto je okamžik, kdy přestáváš vnímat čas, zde se rozhodne o tvém bytí……

„Arheole!“ vyruší tě čísi hlas a vtáhne do reality. Škubneš sebou a otevřeš oči. Ocitáš se ve voňavé zahradě plné zeleně, krásných květů a rozmanitých plodin.

Sedíš na lavici a naproti tobě stojí vysoký, šlachovitý muž v hnědých, kožených kalhotách a vysokých botách. Větší část vypracovaného a zoceleného trupu má ukryt pod lehkou látkovou vestou. Na odhalených ramenou ulpívají prošedivělé vlasy. Oči, které zažily více, než si jen dovedeš představit, na tebe s výčitkami hledí.

„Zase jsi duchem mimo,“ praví napůl zklamaně, na půl tázavě. „Kolikrát jsem ti říkal, aby ses soustředil na něco užitečnějšího,“ dodal a posadil se k tobě.

„Promiň, omlouvám se Lanixi. Trochu jsem se zasnil,“ snažíš se vysvětlit, co se stalo.

„To jsem si všiml. Poslední dobou se ti to stává častěji, Nemyslíš?“

„Máš pravdu,“ přiznáváš, „ale víš přeci, jak umírám touhou po poznání a dobrodružství. Pokaždé, když slyším někoho vyprávět o zážitcích z cest nebo slyším nějaký bájný příběh ze starých časů, cítím, jak mi v žilách tebe krev dobrodruha a srdce se mi rozbuší touhou něco zažít a hlavně dokázat. A když se jen čirou náhodou octnu za branami města a zhluboka se nadechnu, neomylně cítím tu tetelivou chuť neznáma. A to mi věř, že se mám co udržet, abych se sám nevydal na nějakou cestu.“

„Jsi mladý, Arheole. Tvé místo je tady, v Buně. Možná, že jednoho dne budeš mít příležitost ukázat, co jsem tě neučil.“

Povzdechneš a myslíš na Bunu, tvé rodné město, město trhů. Musíš přeci na městský trh, povozem a koníkem Jimmym, dovážet kožené vaky a torny, které doma vyrábí rodiče, aby je zde mohla tvá, o čtyři roky mladší sestra prodávat. Co mi vlastně chybí. Žijeme slušný život, obchod vynáší. A co by si zde bez tebe počala Dansoe, tvá dívka. Vyrůstal jsi s ní od šesti let. Za tu dobu vyrostla v krásnou, štíhlou dívku s dlouhými, mírně zrzavými vlasy a zelenomodrýma očima. Je ti 23 a jí 21 let a není nic na světě, co byste jeden bez druhého neudělali nebo co by vás mohlo rozdělit.

Lanix se zvedá z lavičky: „No, je čas se pro dnešek rozloučit. Přijď, kdy se ti to bude zase hodit.“

„Díky za všechno,“ vstáváš také a loučíš se. Lanix se pousměje a ty se otočíš a odcházíš ze zahrady. V duchu jsi nadmíru šťasten, že jsi kdy Lanixe potkal. Je to věhlasný hrdina. Nejeden člověk zná jeho jméno. Učí tě umění boje a taje moudrosti. Mnohokrát ti kladl na srdce, že i ten nejsilnější válečník bez moudrosti, je jenom hora masa, ohánějící se kolem sebe něčím těžkým nebo ostrým. Do Vonných Zahrad za ním chodíš pravidelně a nasloucháš jeho lekcím. Dobře si pamatuješ na vaše první setkání. Bylo ti patnáct a odvážel jsi povozem za tmy domů neprodané zboží. Zaslechl jsi zoufalý pláč. Zvědavost překonala strach. Zastavil jsi koně u ústí do temné uličky. Mezi zdmi se choulila stařenka, nad kterou se tyčil nedbale oblečený chlap. Napřahoval silnou hůl k poslednímu úderu. Výkřikem zadrž, jsi zastavil smrtelnou ránu. Jakožto nepohodlný svědek ses stal novým předmětem zájmu toho kriminálníka. Rozhodným krokem a s úšklebkem na zjizvené tváři se vydal k tobě. Už od pohledu jsi pro něho byl pouhý dezert v jeho nočním řádění. Stihl jsi natáhnout ruku na kozlík vozu, kde ležel bič. Než jsi ho nahmatal, chlap stál před tebou. Do teď si nejsi jist, z čeho se ti zvedal žaludek více. Jestli strachem nebo smradem z toho pobudy. Zíral jsi vzhůru na jeho ramena a ani na okamžik jsi nepochyboval, že dnes domů již pravděpodobně nedojedeš. Chlap, při pohledu na tebe z výšky, netušil, že zažívá svůj předposlední nádech. Nepostřehl jsi jak, jen jste zaslechli tupou ránu a chlap ležel na zemi. Poslední nádech a křupnutí. Za dvě sekundy se karty osudu promíchaly. Ještě jsi tenkrát ani nepochopil, co se stalo a ze stínu před tebou vyšel Lanix. Ten večer jsi našel rádce a učitele. Dříve jsi ho nenavštěvoval tak často, protože odjížděl na různé výpravy. To až teď, poslední dobou, tvrdí, že už je na to starý a radši tě přijal jako žáka.

Za doprovodu těchto vzpomínek jsi dorazil k vašemu domu, který stojí na velkém, travnatém pozemku v okrajové čtvrti. Během cesty domů zapadlo slunce. Sotva zastavuješ, objeví se ve dveřích domu otec a naznačuje, že máš nechat vůz tam kde je a rychle jít dovnitř. Pak zmizel a nechal ti otevřené dveře.

Vcházíš do místnosti, kde tě překvapuje přítomnost Dansoe. Nestihneš ani dovřít dveře, když se ti se strachem v očích vrhne kolem krku.

„Dansoe?“ usmíváš se a oplatíš ji objetí. Cítíš, jak se více přitiskne a hlavu přitlačí na tvůj hrudník.

U stolu stojí polekaní rodiče a sestra. Hledí na tebe s rozpaky.

„Děje se něco?“ snažíš se dobrat vysvětlení této neobvyklé situace. Jsi zvyklý na večery plné pohody a spokojeného rodinného života. Tuto atmosféru muselo narušit opravdu něco vážného.

Po chvilce mlčení a vzájemných pohledů začal otec pomalu mluvit: „Stalo se něco hrozného, synku. Dávno mrtvá legenda ožila.“

„Legenda? Jaká legenda?“ chceš více vysvětlení.

„Legenda o netvorných nájezdnících ničících města, království za královstvím. Ta legenda o Setakovi, kterou dobře znáš,“ hlesl.

„O Setakovi? Ten upálenej? Vždyť jsou to jen legendy, přibarvené historky. Jako všechny.“ Rozhlížíš se po místnosti a očekáváš podporu tvého tvrzení. Pohledy přítomných však toto tvrzení neodmítají.

Tento příběh zná každé malé dítě. Po pravdě jsi byl vždy rád, že se jedná pouze o legendu, smyšlený příběh. Legenda pravý, že jednoho dne, až upálí nevinného člověka, vstanou z mysli mrtvého čaroděje Setaka netvoři hroznější než lidský strach. Setaka kdysi upálili za jeho hrůzné činy. Prý se spojil s ďáblem, ale do posledního výdechu žadonil a prosil o milost. Křičel, že je nevinný a těsně před smrtí vznesl onu kletbu. Až lidé opět upálí nevinného člověka, jako byl on, povstanou jeho služebníci, aby učinili přítrž nesmyslnému běsnění slepých lidí. A jediný způsob, jak toho dosáhnout, je zničení lidstva samotného.

Matka se posadila se slovy: „Včera v noci v Gorlonu upálili mladou dívku obviněnou z cizoložnictví. Do poslední chvíle plakala a křičela, že je nevinná. Chudinka.“

Dansoe vytryskly slzy: „Pár hodin po tom se v Gorlonu začali zjevovat strašlivé přízraky a hrozivé bytosti na koních a celé město vyplenili. Dnes ráno lehlo popelem.“

„Před hodinou tuto zprávu přinesl městský kurýr. Říkal, že se to šíří velmi rychle…..“ Otcovu snahu o vysvětlení přerušil zvuk exploze, která musela přijít od středu města. Intuitivně se všichni přikrčili. Do okenic se opřel silný poryv větru se zlověstným vytím. Z dálky se ozval vyděšený výkřik, o jehož surovosti nemáte pochyb. Sestra se přitiskla mezi rodiče a schovala si obličej k jejich hrudím. Vyměňujete si s otcem pohledy. Víte, že musíte něco udělat!

„Je třeba se připravit,“ pronesl táta klidným hlasem ve snaze zabránit panice.

Má pravdu. Stát se a choulit se jeden ke druhému, znamená rozsudek smrti. Zazněla řada výkřiků a explozí. Každá série o něco blíž. Uchopíš Dansoe za ramena a odtáhneš ji mírně a s citem od sebe, přičemž ji nepouštíš a díváš se jí do vystrašených očí. Cítíš, že nyní jsi zde potřeba více, než kdy před tím! Co s otcem uděláte?

Budeš společně s otcem bránit rodinu, Dansoe a dům 1.

Nebo utečeš a pokusíš se najít Lanixe, aby ti poradil co dělat 2.

1.

Chvíli přemýšlíš: „Otče, budeme spolu bránit rodinu ať se tam venku děje cokoliv.“ Tón hlasu necháš dostatečně rozhodně znít místností. Otočil ses na matku: „Vem sestru a Dansoe dolů do sklepa a čekejte tam. Zamkněte za sebou a vylezete, až vám řekneme!“

„Nikam bez tebe nepůjdu!“ protestovala Dansoe.

„Teď není čas na dohady,“ uklidňuješ jí, „jdi s matkou, tam budete v bezpečí. O mě se neboj, mně se nic nestane. Až bude po všem, zavolám tě. Dříve nesmíš vylézt!“

Podařilo se ti ji přesvědčit, aby následovala ostatní ženy. Všechny tři zmizely pod vrátky v podlaze.

„Teď se musíme připravit my!“ říká otec a rozhlíží se po místnosti. „Nevím, jestli bude lepší bojovat přímo tady nebo venku, kde je více prostoru. Zde jsme více chráněni, ale dnes jsem přivezl nový sud petroleje, který bychom mohli zase využít při obraně venku.“

Počkáte venku a pokusíte se využít petrolej 3.

Budete bojovat v bezpečí domova 4.

2.

Jsi nejistý a ani otcův klidný hlas ti nedodal dost odvahy. „Jestli je na tom jen trochu pravdy, tak ten, kdo to bude vědět je Lanix. Pojedu za ním a zjistím to.“

„Nejezdi nikam, Arheole,“ žadoní Dansoe.

„Já se ti určitě vrátím, věř mi,“ snažíš se ji uklidnit.

Otec k tobě přistoupil: „Arheole, cožpak neslyšíš, že není moc času? Když odjedeš a možná se dostaneš do Vonných Zahrad živý, nevrátíte se včas, a kdo ví, jestli Lanixe vůbec najdeš.“

Zachvěla se zem. Na krátko jste pod nohama pocítili vibrace. Další výkřik, už je nikdo ani nepočítá.

Přesvědčil tě otec, abys mu pomohl bránit domov 1.

Trváš na svém a chceš odjet hledat Lanixe 7.

3.

Zabednili jste okna zevnitř a vyšli ven. Za sebou jste zamkli dveře do domu. Obzor je prosvětlen oranžovočervenou září. Zlověstný rachot se v nepravidelných intervalech ozývá ze tmy, kde se nacházejí sousední domy. Otec se chopil ostré kosy, kterou zde má odloženou. Ty sis doma vzal pořádný tesák. Neklidného koně zavedeš do malé stáje, kde vezmeš dvě vědra. Petrolej ze sudu rozléváte v kruhu dvacet metrů kolem domu. Když jste hotovi, stoupli jste si zády ke vstupním dveřím a zapálili louče. Nedokážeš přesně popsat pocit, jaký cítíš. Napětí smíchané s mírnou špetkou vzrušení. Strach teď ani nemáš. Lanix tě učil, že ten ti v boji nepomůže. Rozvaha a opatrnost ano, ale nepleť si ji se strachem, kladl ti pravidelně na srdce.

Náhle vše jako by utichlo. Krátký okamžik naprostého ticha, jako by něčí mocná ruka umlčela všechny zvuky světa. S otcem si vyměníte pohledy, cítíte příchod někoho. Tento kratičký okamžik přerušilo zběsilé zaržání koně ze stáje. Ten to cítí také, zvíře a jeho mnohonásobně silnější instinkt.

O dva nádechy později něco prosvištělo živým plotem padesát metrů téměř před vámi. Tma nedovoluje přesně rozeznat, co to bylo. Víte, že se to zastavilo. Nepochybujete, že vás to sleduje. Stejný zvuk se ozval ještě jednou a znova, znova. Napočítali jste pět těchto signálů, prozrazujících že něco proběhlo keři. Slabě odtud doléhá podivný zvuk, připomínající míchanici bublání vody a zpomalený cvrkot cvrčka. Jako by se několik těchto hlasů spolu bavilo a na něčem se domlouvalo.

Vítr odhrnul mrak a dovolil malému množství stříbrného světla měsíce proklouznout na zem. Nedostatečně na rozpoznání postav, ale dost na to, aby se v jeho světle odlesklo pět párů očí, které se naklánějí nahoru a dolů a do stran, jako by hlavy, ve kterých jsou vsazeny, zkoumaly, co je před nimi. Podivný druh zvuku, vycházející od nich se zintenzivnil a zvýšil tón. Deset očí kleslo blíže k zemi a v mžiku nabralo velkou rychlost. Pět tvorů běží k vám! Stále vidíte pouze lesk očí. Jak se přibližují a zvětšují, rozeznáváte podlouhlý tvar zorniček, podobný plazům. Poloha očí nyní prozrazuje, že dosáhli kruhu s petrolejem. K světélkujícím očím ihned vrhnete obě pochodně. Odpařované plyny z petrolejového kruhu se okamžitě vznítily a celý prostor ozářily dostatečným žlutým světlem. Majitelé oněch očí získali konkrétnější podobu. O lizardech jsi slyšel v některých bájích. Tvorové na půl člověk, na půl ještěrka. Nečekal jsi, že je kdy uvidíš na vlastní oči. Zřetelně vidíš pětici, asi jeden a půl metrů dlouhých, jemnými šupinkami pokrytých kříženců, jež se k vám po čtyřech nohách rychle přibližují. Přesněji řečeno přibližovali. Prohlédnout sis je mohl jen na okamžik, než je pohltil ohnivý prsten, který na ně čekal okolo vašeho domu. Tři z nich se postavili na zadní, propnuli se a zhroutili do ohně. Dva, kteří běželi kousek před nimi, stačili ohněm proskočit. Ne však bez újmy. Rozkvétající plameny je olízly od hrudi dolů. Posledních pár přískoků a před vámi se na zadní vztyčili dva lizardi. Zčernalé šupinky smrdí spáleninou, úzké škvírky stojatých zorniček si vás rozebraly a každý se vrhl na jedno z vás. Bojuješ s jedním popáleným lizardem, který se ohání úzkými drápy.

Lizard: 6, 5, 4, 4

Vaši nepřátelé byli již, díky ohnivé koupeli, značně poranění. Přesto to byl tvůj první souboj na život a na smrt. Kosa v rukou otce uťala jednomu lizardu hlavu. Tvůj popálený protivník bublá a sýpe, ale snaží se na tebe stále dorážet. Kosa zasvištěla vzduchem znovu a tvůj soupeř přišel o nohu. Zapotácel se a než dopadl na zem, dvakrát jsi mu stihl vrazit tesák do hrudi. Je po všem. Náhle se opět rozhostilo ticho. Ohnivý prstenec pomalu dohořívá a zháší osvětlení tohoto jeviště s výjevem menšího masakru. Teď není čas na dojmy, své první vítězství snad oslavíš později.

Pokračuj na 11 .

4.

Raději využijete chráněný prostor a úzké dveře. Netušíte, kolik a čeho se venku potuluje. Zdá se, že bude lepší, když se k vám nedostanou všichni najednou. Neklidného koně, který doposud stojí venku, rychle odvedeš a zavřeš do stáje i s povozem. Vrátil ses do domu a zabednili jste zevnitř okna i dveře. Jako zbraň ti poslouží pořádný tesák, otec se ozbrojil dlouhým pohrabáčem, kterým se několikrát rozmáchl. Usoudíte, že jste s opevňovacími pracemi hotovi. Stáhli jste petrolejovou lampu na minimum, abyste na sebe světlem, které by mohlo proklouznout škvírami v oknech, neupozorňovali a taky kvůli úspoře paliva.

Nedokážeš přesně popsat pocit, jaký cítíš. Napětí smíchané s mírnou špetkou vzrušení. Strach teď ani nemáš. Lanix tě učil, že ten ti v boji nepomůže. Rozvaha a opatrnost ano, ale nepleť si ji se strachem, kladl ti pravidelně na srdce.

Náhle venku vše utichlo. Krátký okamžik naprostého ticha, jako by něčí mocná ruka umlčela všechny zvuky světa. S otcem si vyměníte pohledy. Cítíte příchod někoho. Tento kratičký okamžik přerušilo zběsilé zaržání koně ve stáji. Cítí to také. Zvíře a jeho mnohonásobně silnější instinkt.

O několik nádechů později něco zatlačilo do zabedněné okenice. Zůstali zavřené. Několik dalších výraznějších úderů otestovalo okenní barikádu. Vydržela. Zvuky a šramot se nyní od okna přesouvají po obou stranách domu, směrem ke dveřím. Klika udělala krátký pohyb dolů, ale rychle se vrátila na původní místo. Spíš to vypadá, že do ní někdo nebo něco jen pláclo.

BUM, dveře se zachvěly, ale neotevřely. Vyskočili jste od stolu. Zaujali obranný postoj proti dveřím. Pokud se něco chce dostat dovnitř, bude muset projít omezeným prostorem dveří a přitom se vypořádat s dlouhým, tvrdým a ostrým pohrabáčem a tvým tesákem. BUM, BUM, BUM……

ZKUS ŠTĚSTÍ:

Smůla 5.

Štěstí 6.

5.

BUM, BUM, KŘUP, BUM KŘUP, KŘUP, PRÁSK!

Z dřevěných zárubní explodovaly třísky a barikáda povolila. Dveře se s rachotem vyvrátily a plácly sebou o podlahu. Šero místnosti se smísilo se zvířeným prachem. Otec pohotově uchopil lampu, namířil ji zrcádkem ke dveřím a zesílil plamen.

O lizardech jsi slyšel v některých bájích. Tvorové na půl člověk, na půl ještěrka. Nečekal jsi, že je kdy uvidíš na vlastní oči a o to méně na prahu vlastního domova! Zelenohnědý tvor, vysoký okolo jednoho a půl metru, stojí na zadních v otvoru po dveřích. Je na zadních, opírá se o zbytky vylomených zárubní a hledí dovnitř. Tenkými a očividně ostrými drápy, které má místo prstů, pomalu do stěny vytváří hluboké rýhy. Jeho čárkovité panenky odráží světlo lampy, co by malé, zlověstné hvězdičky. Dodáš si více odvahy několika hlubokými nádechy. Nastavíš tesák před sebe a uděláš krok vpřed. Otec po tvém boku, pohrabáč pevně sevřen v obou rukách napřahuje se a je připraven udeřit.

Náhle do místnosti nahlédne druhá hlava stejného druhu. Dvojitý jazyk zvědavě zakmitá a vydá podivný zvuk podobající se bublání vody, smíchaný zpomaleným cvrkáním cvrčka. Mezi nimi nahlédla třetí hlava a další těla rozpoznáváš za nimi. Otvor po dveřích je to místo, které musíte uhájit. Chápete, že celou tuhle sebranku nesmíte naráz vpustit dovnitř. Tvorové vypadají mrštně a hbitě a hravě by vás obklíčili. Hlasitým pokřikem jste ze sebe shodili nervozitu a vrhli jste se k nezvaným hostům! Lizardi nejblíže výhrůžně zasyčeli. Snaží se vtrhnout dovnitř! S otcem každý útočíte na jednoho a držíte je mezi futry. Odhadujete, že za nimi se další tři snaží, přes tu melu, dostat k vám.

Lizard: 7, 6, 6, 5, 4

Ty potvory ve dveřním prostoru překáží sami sobě, což je v boji vaše velká výhoda. Lizard tě chtěl několikrát seknout, ale většinou, při napřažení, narazil paží do stěny nebo do svého druha, který se pokouší bojovat s tvým otcem. Těchto okamžiků jsi vždy využil a několikrát vrazil tesák do jeho odkryté hrudi. Šupinky na jeho těle zřejmě nejsou navrženy tak, aby odolaly kvalitnímu tesáku. S chroptícím bubláním se tvůj soupeř sesunul k zemi. Jeho místo ihned zaujal další. V podobný okamžik otec zarazil pohrabáč do lebky svého lizarda takovou silou, že zůstal sevřený v lebeční kosti. Tvůj spolubojovník cloumá a trhá s pohrabáčem do stran, ve snaze jej uvolnit. Toho využívá nově nastupující ještěrkáč a proskočí uvolněným místem. Vráží do otce, který však odmítá pustit svou zbraň. Náraz od přerostlé ještěrky paradoxně dodal otci potřebnou energii a zarudlý pohrabáč se uvolnil. Oba se skáceli do prostoru pokoje. Ještěrkáč není naštěstí příliš těžký. Otec v pádu ještě stihl sevřít pohrabáč před sebou oběma rukama, každou na jednom konci železa a přehodil ještěrku přes sebe. Ta pokračovala v letu a narazila do protější stěny. Oba rychle vstali a vrhli se do sebe. Tím se vytvořilo další místo v otvoru po dveřích, čehož využil pátý lizard a protáhl se dovnitř. Otec má práci s tím, se kterým se proletěl, a na tebe zůstali dva.

Dva lizardi: 8, 8, 7, 7, 6

Odrážíš a uhýbáš se statečně. Mezi tím otec dorazil svého protivníka a přispěchal ti na pomoc. Bojuješ teď už jen s jedním.

Lizard: 6, 6, 5, 5, 5

Skřípli jste ty příšery mezi sebe a zasypáváte je útoky. Obě ještěrky přešli spíše do obrany, snaží se tu a tam proti vám vymrštit ostré drápy. Uhneš se zoufalému útoku a svým tesákem do nepřítele zasazuješ smrtící ránu. Zbývá poslední, na kterého jste dva. Ještěrčí bytost si všimla, že zůstala sama a chce na tebe zaútočit oběma rukama. Bezhlavě a zoufale se na tebe vrhá.

Zoufalý lizard: 7, 7

Odrazil jsi jeho oba útoky, kterými se ze zadu zcela odkryl tvému otci a jeho rozpustilému pohrabáči. Golfový nápřah a páteř křupla jako špejle. Ještěrka si ani nezabublala a sesunula se na podlahu. Opět se rozhostilo ticho a pohled na masakr. Teď není čas na dojmy. Své první vítězství snad oslavíš později.

Pokračuj na 11 .

6.

Napjatě a v naprosté tichosti sledujete dveře. Otec se rozhodl plamen lampy nadobro stáhnout, až zhasl. Za dveřmi slyšíte zřetelně, jak nějaký tvor nasává vzduch a větří. Ještě dva pokusy o proniknutí do domu, zaškrábání na dveře a ticho. Několik tvorů rychle obíhá okolo domu. Slyšíte je. Uši si v tom napětí přivykly rozeznat i ten nejtišší šelest. Čenichání opět u okna. Bublavý zvuk a pryč. Zvuk napovídá, že to návštěvníci vzdali a odeběhli si najít jinou kořist. Ještě pěknou dobu sedíte potichu ve tmě, než se otec odváží znovu probudit slabý plamínek, který velmi pomalu zvětšuje. Další hodinu sedíte v tichu a pozorně nasloucháte. Zdá se, že zvuky všech událostí pomalu ustupují kamsi v dál. Vlna násilí vás obešla.

„Musím ihned za Lanixem,“ oznamuješ otci a chystáš se k odchodu.

„Počkej chvíli, dojdu pro ostatní,“ zastavuje tě otec.

„Raději ne,“ přerušuješ jeho snahu, „bude lepší, když odejdu v klidu, bez bolestného loučení.“

Otec chápavě kývne a ze skříňky ti podává malou lahvičku: „Toto je léčivý bylinkový balzám. Matka ho schová pro nejhorší situace. Vezmi si ho.“

S díky přijímáš. Obejmete se a odcházíš ze dveří.

Balzám ti dohromady může vrátit 20 bodů života. Zapiš si ho do inventáře. Můžeš ho používat i postupně, ale nikdy ne v průběhu boje (na začátku a v průběhu číselné řady)!

Dále za záchranu rodiny dostáváš 3 body štěstí! Zvyš si v deníku jeho hodnotu.

Pojedeš do města povozem, což může být rychlejší 14.

Půjdeš raději pomaleji, za to pod rouškou tmy 17.

7.

„Věřím, že to zvládnu,“ přerušil jsi ticho.

„Slib mi to, slib mi, že se vrátíš,“ pláče Dansoe.

„Slibuji. A potom se vezmeme.“

Na slzavém obličeji se na krátko objevil náznak úsměvu. Snaží se přemoci sama sebe a doufá, že tě ještě někdy spatří. Naposledy jsi ji políbil. Podíváš se na smutnou rodinu: „Není času nazbyt, opatrujte se. Dej na všechny pozor, otče. Musím jít hned!“

Matka obešla stůl a v malé lahvičce podala ti balzám.

„Počkej, vezmi si tohle,“ otec ti podává kvalitní tesák, „je to dobrá práce, nezklame tě.“

Všechny jsi objal, naposledy podíval na Dansoe a vyšel z domu. Stále zde stojí povoz, kůň je nervózní a přešlapuje z místa na místo. Přemýšlíš, jak se za Lanixem do Vonných Zahrad dostat nejbezpečněji.

Balzám od matky ti dohromady může vrátit 20 bodů života. Zapiš si ho do inventáře. Můžeš ho používat i postupně, nikdy ale ne v průběhu boje (na začátku a v průběhu číselné řady)!

Pojedeš do města povozem, což může být rychlejší 9.

Půjdeš raději pomaleji, za to pod rouškou tmy 10.

8.

Otrapa se přiblížil skoro až k tobě. Snad vidinou svého blízkého cíle, snad shodou náhod, polevil v balancování. Křivé zuby se nepřestaly šklebit. Při občasném ohlédnutí spatřuješ výraz v jeho očích. Už nepochybuješ, že je šílený. Jestli to způsobila dnešní noc nebo jiná příčina se už nikdo nedozví. Blížíte se k ostré levotočivé zatáčce. Prudce jsi zatočil doleva. Spřežení se dostalo na mokrý povrch, který zapříčinily převrácené sudy na vaší trase. Povoz se posunul bokem do smyku a celá souprava se otáčí o devadesát stupňů.

Pravá kola narazila stranou do poházených kamenů a trámů, což způsobilo jejich destrukci a převrácení povozu na bok. Oba dva jste vylétli z povozu. Ani při letu vzduchem nepřestáváš slyšet, jak se otrapa šíleně chechtá. On si to snad opravdu užívá.

Okamžik, jehož načasování dokáže vymyslet snad jen osud, způsobil jednoduchou rovnici a snad i nejlepší číslo dnešního večera. Mokrá zatáčka + smyk + letící otrapa + protější hořící okno v pravoúhlé zatáčce = okamžitá kremace. Jediné, co ti proběhne v tu chvíli hlavou je, že kdyby ses tam chtěl trefit, tak se ti to nepovede.

Ty na rozdíl od svého spolujezdce můžeš hovořit o dvojnásobném štěstí, protože dopadáš relativně měkce do vozíku s ovčí vlnou. Tohle prostě nevymyslíš.

Povoz je však zničen. Když jste opustili jeho palubu, pokračoval v kotrmelcích a roztříštil se o protější zeď v zatáčce. Při tomto manévru, kroutící síly zpřetrhaly spřežení. To oddělilo koně a vůz ještě před nárazem. Jimmy se po několika kotrmelcích postavil na všechny čtyři, chvíli poplašeně poskakoval a ržal a nakonec utekl, kdo ví kam.

Díky této divoké jízdě, jsi projel celou širokou ulici. Ještě jednou se ohlédneš, zakroutíš hlavou a pokračuješ k Vonným Zahradám.

Pokračuj na 93 .

9.

Vyvádíš koně ze stáje. Stále je zapřažen v povoze, a tak to i zůstane. Nejednou jsi zkoušel Jimmyho osedlat, ale nikdy to nedopadlo dobře. Dnes večer nestojíš o tvrdý dopad na zem. Snažíš se ho otočit na cestu směrem k městu. Ještě stále se odkudsi ze tmy ozve ojedinělý výkřik či šílené chechtání. Ohlédneš se za domem a doufáš, že se brzy vrátíš. Pobídneš koně a odjíždíš do tmy.

Pokračuj na 15 .

10.

Vykoukl jsi z domu. Ještě stále se odkudsi ze tmy ozve ojedinělý výkřik či šílené chechtání. Jsi odhodlán se dostat do Vonných Zahrad pěšky. Popoběhl jsi za stáj. Poohlížíš se a vykukuješ zpoza rohu. Zdá se, že v bezprostřední blízkosti není nic, co by tě akutně ohrožovalo. Rychle, byť potichu se přemístíš k nenápadné, postranní uličce, která mírně odbočuje od hlavní cesty. Na jejím ústí ses zastavil. Ohlédneš se za domem a doufáš, že se brzy vrátíš.

Pokračuj na 16 .

11.

„To byl skutečný děs,“ dostal jsi ze sebe.

„Máš pravdu, nikdy jsem nic podobného neviděl,“ souhlasí otec.

„A určitě ani nezažil,“ uchychtl ses bez ohledu na situaci. Zřejmě opojením nad tvým velkým vítězstvím a záchranou rodiny. „Musím ihned za Lanixem,“ oznamuješ otci a chystáš se k odchodu.

„Počkej chvíli, dojdu pro ostatní,“ brzdí tě otec.

„Raději ne,“ přerušuješ jeho snahu, „bude lepší, když odejdu v klidu bez bolestivého loučení.“

Otec chápavě kývne a ze skříňky ti podává malou lahvičku: „Toto je léčivý bylinkový balzám. Matka ho schová pro nejhorší situace. Vezmi si ho.“

S díky přijímáš. Obejmete se a odcházíš ze dveří.

Balzám ti dohromady může vrátit 20 bodů života. Zapiš si ho do inventáře. Můžeš ho používat i postupně, nikdy ale ne v průběhu boje (na začátku a v průběhu číselné řady)!

Dále za záchranu rodiny dostáváš 2 body štěstí! Zvyš si v deníku jeho hodnotu.

Pojedeš do města povozem. Může to být rychlejší 14 .

Půjdeš raději pomaleji, za to pod rouškou tmy 17 .

12.

Otrapa se přiblížil skoro až k tobě. Snad vidinou svého blízkého cíle, snad shodou náhod, polevil v balancování. Křivé zuby se nepřestaly šklebit a při občasném ohlédnutí, spatřuješ výraz v jeho očích. Už nepochybuješ, že je šílený. Jestli to způsobila dnešní noc nebo jiná příčina se už nikdo nedozví. Blížíte se k ostré levotočivé zatáčce. Prudce jsi zatočil doleva. Spřežení se dostalo na mokrý povrch, který zapříčinily převrácené sudy na vaší trase. Povoz se posunul bokem do smyku a celá souprava se otáčí o devadesát stupňů.

Pravá kola narazila stranou do poházených kamenů a trámů, což způsobilo jejich destrukci a převrácení povozu na bok. Oba dva jste vylétli z povozu. Ani při letu vzduchem, nepřestáváš slyšet, jak se otrapa šíleně chechtá. On si to snad opravdu užívá.

Okamžik, jehož načasování dokáže vymyslet snad jen osud, způsobil jednoduchou rovnici a snad i nejlepší číslo dnešního večera. Mokrá zatáčka + smyk + letící otrapa + protější hořící okno v pravoúhlé zatáčce = okamžitá kremace. Jediné, co ti proběhne v tu chvíli hlavou je, že kdyby ses tam chtěl trefit, tak se Ti to nepovede.

Svůj let jsi zakončil ve stánku s keramickým zbožím. Tříštěná, pálená hlína zarachotila, jak jsi prolétl konstrukcí a hrnky. Přesto tě dokázala zbrzdit a uchránit před nehezkým nárazem o protější zeď.

Toto přistání tě zranilo o 2 životy a to můžeš mluvit o velkém štěstí!

Pokud stále žiješ, pokračuj ve čtení:

Povoz je však zničen. Když jste opustili jeho palubu, pokračoval v kotrmelcích a roztříštil se o protější zeď v zatáčce. Při tomto manévru kroutící síly zpřetrhaly spřežení. To oddělilo koně a vůz ještě před nárazem. Jimmy se po několika kotrmelcích postavil na všechny čtyři, chvíli poplašeně poskakoval a ržal a nakonec utekl, kdo ví kam.

Díky této divoké jízdě, jsi projel celou širokou ulici. Ještě jednou se ohlédneš, zakroutíš hlavou a pokračuješ k Vonným Zahradám.

Pokračuj na 93 .

13.

Dobrzdil jsi téměř stojící povoz. Uklidňuješ koně a sesedáš. Tesák připraven k okamžitému použití. Když vidíš sutiny z blízka, nepochybuješ, že černý pasažér dopadl tvrdě.

Přesto se za pár okamžiků hromada ohořelých trámů zavlní a odhrne. Potlučený chlap se napřímí, zadívá na tebe. Opět pomalu nastupuje jeho obvyklý smích. Už nepochybuješ, že je šílený. Jestli to způsobila dnešní noc nebo jiná příčina, se už nikdo nedozví. Očividně zraněný na tebe zaútočil.

Otrapa: 6, 5, 5, 4, 3

Pokud zvítězíš, pokračuj ve čtení.

Psychicky se bezpochyby cítil jako rybička, fyzicky byl polámaný z předchozího přistání. Z počátku se ještě trochu držel, ale kulhal a později již nedokázal ani zvednout ruku. To mu samozřejmě nebránilo v jeho neustálém smíchu. Dokonce ani nepochopil, že po tvém tesáku krvácí ze tří hlubokých ran. Skácel se teprve tehdy, když mu došla v těle krev a přestala zásobovat mozek. Krvavý tesák sis otřel o jeho hadry. Naskočíš na povoz a odjedeš.

Pokračuj na 70 .

14.

Vyvádíš koně ze stáje. Stále je zapřažen v povoze, a tak to i zůstane. Nejednou jsi zkoušel Jimmyho osedlat, ale vždy to nedopadlo dobře. Dnes večer nestojíš o tvrdý dopad na zem. Snažíš se ho otočit na cestu směrem k městu. Ještě stále se odkudsi ze tmy ozve ojedinělý výkřik či šílené chechtání. Ohlédneš se za domem a doufáš, že se brzy vrátíš. Pobídneš koně a odjíždíš do tmy.

Pokračuj na 18 .

15.

Jízda povozem ubíhá rychle. Takto budeš u Lanixe velmi brzy. Jak jsi najel na městskou silnici, dřevěná kola povozu drnčí. Kolem tebe je spoušť. Někdo zde pěkně řádil. Hromady nepořádku vyvalené z okolních domů hoří a osvětlují dnešní noc.

Po chvíli se přiblížíš k místu, kde se odehrává zvláštní děj. Sto metrů před sebou vidíš tlouštíka opřeného zády o strom. Odráží dotírající, záhadné bytosti. Podobají se bájným lizardům. Na půl ještěrkám a na půl lidem. Jsou na zadních nohách. Vysocí asi jeden a půl metru. Ozbrojeni úzkými drápy místo prstů útočí na muže. Ten před sebou chaoticky mává mečem.

Rachot rychlého povozu však přilákal pozornost dvou ještěrkáčů a jedním svižným skokem se ocitli ve tvé dráze. Měl bys rychle něco udělat.

Zkusíš oba ještěry přejet a pak pomůžeš tlouštíkovi 19 .

Raději zkusíš ujet 20 .

16.

Jsi obklopen tmou. Nenápadná, vyšlapaná cestička v houštině ti přijde bezpečnější. Snažíš se jít nehlučně. To tě však dosti zpomaluje. Zrakem pozorně prozkoumáváš každičký kout ve svém okolí. Ve tmě to bylo obtížné, ale oči si překvapivě rychle přivykly. Je zvláštní, jak se tělo rychle adaptuje na složité podmínky, když je vyburcováno naléhavostí. Ušel jsi odhadem dvěstě metrů, když před sebou něco zaslechneš. Usuzuješ, že se to přibližuje, což tě znepokojuje.

Schováš se do houští 21 .

Zaútočíš na místo zvuku. Je lepší překvapit to, než být sám překvapen 22 .

17.

Vykoukneš z domu. Ještě stále se odkudsi ze tmy ozve ojedinělý výkřik či šílené chechtání. Jsi odhodlán se do Vonných Zahrad dostat pěšky. Popoběhl jsi za stáj. Poohlížíš se a vykukuješ zpoza rohu. Zdá se, že v bezprostřední blízkosti není nic, co by tě akutně ohrožovalo. Rychle, byť potichu se přemístíš k nenápadné postranní uličce, která mírně odbočuje od hlavní cesty. Na jejím ústí ses zastavil. Ohlédneš se za domem a doufáš, že se brzy vrátíš.

Snažíš se jít nehlučně, což tě dosti zpomaluje. Zrakem pozorně prozkoumáváš každičký kout ve svém okolí. Ve tmě to bylo obtížné, ale oči si překvapivě rychle přivykly. Je zvláštní, jak se tělo rychle adaptuje na složité podmínky, když je vyburcováno naléhavostí. Po hodině opatrného postupování tě zaujalo malé místo, které se zdá být temnější. Jako by otvor zasazený do země. Podíval ses pozorněji a rozeznáváš dva slaboulince světélkující body velikosti vlašského ořechu.

Domníváš se, že by to mohlo být něco cenného a strčíš pro to ruku 23 .

Necháš jámu jámou a pokračuješ v cestě 24 .

18.

Hluboko v noci jsi konečně dojel k místu, kde se začínají větvit ulice, vedoucí do samotného města. Víš, že tě obě po čase dovedou do Vonných zahrad. Otázka ale je, jak bezpečně. Koně zastavuješ před rozcestím. Jedna cesta je úzká a povoz zde neprojede, druhá patří k hlavním silnicím a měl bys tudy normálně projet.

Zkusíš jít pro změnu pěšky úzkou ulicí 25 .

Zůstaneš na povozu a pojedeš širokou silnicí 44 .

19.

Toho muže zde nemohu přeci takto nechat, blesklo ti hlavou. Pobídl jsi koně, aby zrychlil a najel, na dva ještěrkáče před vámi.

ZKUS ŠTĚSTÍ:

Štěstí 26 .

Smůla 27 .

20.

Tvorové ti nahánějí strach a toho chlapa přeci ani neznáš. Ve svém rozhodnutí obhajuješ sám sebe. Překážka v podobě dvou ještěrkáčů se ovšem rychle přibližuje.

ZKUS ŠTĚSTÍ:

Štěstí 28 .

Smůla 27 .

21.

Strach nebo opatrnost ti nedovoluje, bezhlavě se vrhnout do neznáma. Potichu zalezeš do hustého porostu a v napětí čekáš. Kolem jen hustá tma, ve které na krátkou vzdálenost rozpoznáváš větve a listy. Měsíc, díky rychle plujícím mrakům, osvětluje okolí slabým světlem velmi nepravidelně a vždy jen na krátko. Příroda mlčí.

Několik párů nohou téměř neslyšně šustí porostem. Občas se zastaví. Zaslechneš zvuk podobný směsi bublání a zpomalenému cvrkotu. Tento zvuk zřejmě vydávají dvě bytosti. Nahmatáváš tesák a velmi, velmi pomalu ho vyndáš z pouzdra. Přiblížili se k vysokým bodláků, na které máš výhled. Jsou od tebe vzdáleni sotva pět metrů. Mračná opona měsíci na okamžik opět dovolila nahlédnout na zemský povrch. Dva páry čárkovitých zorniček odrážejí světlo měsíce v podobě malých žlutých bodů. Šedostříbrný nádech zesilujícího osvětlení obnažuje siluety tvorů, kterým ony oči patří.

O lizardech jsi v některých bájích slyšel. Tvorové na půl člověk, na půl ještěrka. Nečekal jsi, že je kdy uvidíš na vlastní oči. Zřetelně vidíš dvojici asi jeden a půl metrů dlouhých, jemnými šupinkami pokrytých kříženců. Jeden stojí na zadních a druhý na čtyřech, jako by očichával zem. Zaregistroval jsi, jak osahává povrch kmitajícím, dlouhým, tenkým jazykem. Nepochybuješ, že je rozeklátý. Jak rozhrnují porost, všímáš si dlouhých, úzkých drápů, které mají místo prstů. Pohledy zkoumají okolí, občas pohlédnou na tvůj úkryt. Zdá se, že tě zatím neobjevili. Náhlým útokem bys je mohl zaskočit a možná i rychle porazit. Na druhou stranu ještě nemáš zkušenost z opravdového boje. Toto by byl zcela určitě boj na život a na smrt.

Překvapíš dva lizardy a zaútočíš 29 .

Ani tě to nenapadne a budeš doufat, že si tě nevšimnou 30 .

22.

Několik párů nohou téměř neslyšně šustí porostem. Občas se zastaví. Zaslechneš zvuk podobný směsi bublání a zpomalenému cvrkotu. Tento zvuk zřejmě vydávají dvě bytosti. Nahmatáváš tesák a velmi, velmi pomalu ho vyndáš z pouzdra. Přiblížili se k vysokým bodláků, na které máš výhled. Jsou od tebe vzdáleni sotva pět metrů. Mračná opona měsíci na okamžik opět dovolila nahlédnout na zemský povrch. Dva páry čárkovitých zorniček odrážejí světlo měsíce v podobě malých žlutých bodů. Šedostříbrný nádech zesilujícího osvětlení obnažuje siluety tvorů, kterým ony oči patří.

Využiješ momentu překvapení a vrhneš se skrz bodláčí. Narážíš do stojícího těla a bez otálení tesák bodáš do jeho trupu. Z těla vychází vysoký tón rychlého bublání, naznačující zoufalství. Stihneš zasadit několik rychlých ran a tvůj cíl odpadne. Instinktivně tušíš polohu druhého soupeře, který se vzpamatovává z nemilého překvapení a chystá se ke skoku proti tobě.

Obloha dovolila prohlédnout tmu s plnou intenzitou. O lizardech jsi slyšel v některých bájích. Tvorové na půl člověk, na půl ještěrka. Nečekal jsi, že je kdy uvidíš na vlastní oči. Pár plazích očí tě zlověstně sleduje. Dlouhé úzké pařátky místo prstů směřují k tobě. Bojuj s druhým ještěrkáčem.

Lizard: 7, 6, 6, 5, 4

Když zvítězíš, pokračuj na 32 .

23.

V černé tmě je každý druh záření či světla velmi vítaným společníkem. Světýlka v temnotě tě uklidňují. Zdá se, že zde někdo mohl ztratit něco cenného. Klekáš na jedno koleno, aby ses lépe podíval. Vypadají jako dva drahokamy. Mohlo by to být snadné a rychlé přivydělání. Ruku suneš do díry, ale nic nemůžeš nahmatat. Snižuješ polohu, až se hrudí dotýkáš země a ruku suneš hlouběji.

Když už tvé rameno naráží na okraj otvoru, škubl jsi a ruku rychle vytáhl ven. Na malíkové hraně cítíš pálivou bolest pulzující v několika malých rankách ve tvaru oblouku. Od dlaně do paže se rozlévá štiplavé horko. Zářivé diamanty jsi zaměnil za vystrašené oči neznámého zvířátka, které, jak se zdá, je jedovaté. Bolest se naštěstí zastavila u ramene. Pálení se mění v brnění. Zamotala se ti hlava a těžce polykáš. Poodešel jsi od nory a schoval se do úkrytu. Po několika minutách následky odeznívají a ty ses odhodlal k další cestě.

Jed v těle ti ubral 2 životy.

Pokud ještě žiješ, pokračuj na 41 .

24.

V tento divoký večer pln překvapení nemáš v úmyslu strkat ruku do neznámé díry. A navíc máš naspěch. Necháš jámu jámou a opatrně našlapuješ dál.

Pokračuj ne 41 .

25.

Seskočil jsi z kozlíku a plácl koně. Povoz zarachotil, když se známou cestou vrací domů. Vcházíš do ulice, lemované zdmi budov.

Pokračuj na 46 .

26.

Koník Jimmy se nelekl a plnou silou vjel do dvou lizardů. Jejich jeden a půl metrová tělíčka nemohla soupeřit s několika metráky rozpohybované masy. Povoz několikrát nadskočil. Rozporcovaná těla se ještě chvíli kutálí a pak se zastavují v nezřetelné spleti šupin a končetin. Kousek dál sebou mrská oddělený ocas jednoho ještěrkáče. V tomto případě mu přírodou nebo kdo ví kým, vyvinutý obranný mechanizmus, nebyl nic platný.

Lizard, který tu zbyl, se na tebe prudce otočil. Přivřel zelená víčka a zlověstně zabublal. Tlouštík s potrhanou rukou vyjeveně kouká. Vidíš ho poprvé, ale na první pohled je zřejmé, že není z chudých poměrů. Nutkání zakřičet o pomoc mu cuká s koutky, neodvažuje se ale vydat ani hlásku, aby na sebe opět nepřitáhl pozornost.

Prudce zastavuješ a téměř za jízdy seskakuješ z povozu. Tesák v ruce připravený, ještě než jsi doskočil na zem. Efektivní příchod ti dodává více odvahy, adrenalin koluje v těle. Nedáváš ještěrčí bytosti čas na vzpamatování a vrháš se na ní.

Lizard: 7, 6, 6, 5, 4

Pokud vyhraješ, pokračuj na 36 .

27.

Nebohý koník Jimmy se polekal těch dvou ještěrčích stvoření a poplašil se. Přestal být ovladatelný a celý povoz strhl k jedné straně. Vůz se převrátil a setrvačnost tě vymrštila ven. Odstředivá síla povalila vůz i koně a v kotrmelcích se od sebe oddělili. Lizard, zaměstnaný tlouštíčkem, zaregistroval blížící rachot a ohlédl se za zvukem. Stihl vytřeštit ještěří oči a dvakrát zakmitat jazykem. Dřevěná konstrukce povozu udělala několik převratů, nabrala překvapenou ještěrčí bytost a s rachotem se roztříštila o jeden ze stromů. Ještěrkáč měl rychlou smrt. Kůň se s vyděšeným výrazem ve velkých černých očích vymrštil na nohy a s ržáním utekl do tmy. S bolestivou grimasou se sbíráš ze země.

Pád na travnatou zem ti vzal 2 životy.

Když tlouštík viděl, jak se jeho soupeř bleskově ztratil z dohledu, sebral v sobě zbytky sil a zaútočil ze zadu na lizarda, který ti prve vstoupil do cesty. Dokud to jde, vrháš se na třetího ještěrkáče. Dozvuky pádu tě mírně omezují v pohybu. Než se oklepeš, bude mít soupeř chvíli výhodu.

Lizard: 9, 8, 6, 6, 4

Pokud vyhraješ, pokračuj na 38 .

28.

Koník Jimmy se nelekl a plnou silou vjel do dvou lizardů. Jejich jeden a půl metrová tělíčka nemohla soupeřit s několika metráky rozpohybované masy. Povoz několikrát nadskočil. Rozporcovaná těla se ještě chvíli kutálí a pak se zastavují v nezřetelné spleti šupin a končetin. Kousek dál sebou mrská oddělený ocas jednoho ještěrkáče. V tomto případě mu přírodou nebo kdo ví kým stvořený obranný mechanizmus nebyl nic platný.

Lizard, který tu zbyl, se na tebe prudce otočil, přivřel zelená víčka a zlověstně zabublal. Tlouštík s potrhanou rukou vyjeveně kouká. Využil zaneprázdněnosti ještěrčí bytosti. Na nic nečekal a zezadu jí probodl. Nezpomaluješ a pokračuješ do Vonných Zahrad.

Pokračuj na 18 .

29.

Využiješ momentu překvapení a vrhneš se skrz bodláčí. Narážíš do stojícího těla a bez otálení bodáš do jeho trupu. Z těla vychází vysoký tón rychlého bublání, naznačující zoufalství. Stihneš zasadit několik rychlých ran a tvůj cíl odpadne. Instinktivně tušíš polohu druhého soupeře, který se vzpamatovává z nemilého překvapení a chystá se ke skoku proti tobě.

Obloha dovolila prohlédnout tmu s plnou intenzitou. O lizardech jsi slyšel v některých bájích. Tvorové na půl člověk na půl ještěrka. Nečekal jsi, že je kdy uvidíš na vlastní oči. Dvě plazí oči tě zlověstně sledují a dlouhé úzké pařátky, místo prstů, směřují k tobě. Bojuj s druhým ještěrkáčem.

Lizard: 7, 6, 6, 5, 4

Když zvítězíš, pokračuj na 34 .

30.

Obě stvoření větří rozeklátým jazykem a světélky v očích pátrají po okolí. V padesát metrů, vzdáleném remízku něco zapraskalo. Lizardy zaujalo hejno ptáků, kteří se odtud s křikem vznesli. Pravděpodobně srnka nebo jiný nešťastník. Ještěrčí bytosti zdánlivě potěšeně zabublali, přimhouřením očí zaměřili ono místo a na všech čtyřech se tam rozeběhli. Nečekáš na to, jestli se vrátí a spěcháš druhým směrem.

Pokračuj na 41 .

31.

Jak jsi tušil, blížícího se psa zaujala mávající ruka. Nedokáže odolat. Když je kousek před tebou, odrazí se a skokem se na ní vrhne. Přesně toto očekáváš, a když se jeho otevřená tlama blíží k paži ve snaze se do tohoto lákavého sousta zakousnout, uhneš s ní, aby ji vystřídala do teď nezajímavá, pravá ruka s tesákem. Pes, který ztratil svůj cíl, proskakuje kolem tvého boku. Nemá žádnou nohu v kontaktu se zemí, aby změnil směr. Snaží se ještě ve vzduchu otočit hlavu k tobě, ale to už tvůj ostrý tesák, držený pravou rukou, projíždí jeho hrdlem.

Těžký pes dopadl na zem několik metrů za tebe. Zlostné vrčení vystřídalo kňučení a chroptění. Několik sekund, leží na boku a motá se do kolečka. Jeho pohyby se zpomalily a za nedlouho úplně zastavily.

Pokračuj na 93 .

32.

Počínáš si vcelku obratně a nebojácně. Lanixova škola měla něco do sebe. Ještěrkáč tě naposledy minul a ty mu prořízl loketní jamku. Druhou rukou jsi za jeho plandající, zelenohnědé, šupinaté předloktí škubl. Končetina držící jen na kůži, naříznutých šlachách a svalovině povolila a zůstala ti v ruce. Lizard bolestivě zabublal. Pokusil se o výpad druhou rukou, ale zablokoval jsi ho jeho pahýlem, který ti zůstal v ruce. Soupeř se zapotácel a na chvíli ztratil rovnováhu. Když se narovnal, řítí se k jeho krku tvůj tesák. Ještěrka zalapala po dechu, skácela do trávy, naposledy zabublala hlubokým tónem a její štěrbinovité zorničky přestaly odrážet měsíční světlo.

Chvíli se vzpamatováváš a rozhlížíš. Zdá se, že toto představení nemělo žádného diváka. Povzbuzen vítězstvím vykračuješ si dál v cestě.

Pokračuj na 41 .

33.

„Je tu někdo?“ ptáš se tou nejobvyklejší otázkou v podobných situacích. Za běžných okolností se stíny nehovoříš. Dnešní noc ale není běžná v žádném ohledu.

Stín se tu a tam objevuje a zase mizí. Uděláš dva kroky vpřed a sleduješ, nastane-li nějaká změna. Stále připomíná lidský stín, který se jakoby náhodně odráží od plamenů louče. Úhel mezi tebou a loučí ve tvé ruce to však vylučuje.

Necháš toho a vyjdeš ven, abys pokračoval ve své cestě 48 .

Přijdeš blíž a promluvíš znovu 39 .

Zaútočíš na to 37 .

34.

Počínáš si vcelku obratně a nebojácně. Lanixova škola měla něco do sebe. Ještěrkáč tě naposledy minul a ty mu prořízl loketní jamku. Druhou rukou jsi za jeho plandající, zelenohnědé, šupinaté předloktí škubl. Končetina držící jen na kůži a naříznutých šlachách a svalovině povolila a zůstala ti v ruce. Lizard bolestivě zabublal. Pokusil se o výpad druhou rukou, ale zablokoval jsi ho jeho pahýlem, který ti zůstal v ruce. Soupeř se zapotácel a na chvíli ztratil rovnováhu. Když se narovnal, řítí se k jeho krku tvůj tesák. Ještěrka zalapala po dechu, skácela do trávy, naposledy zabublala hlubokým tónem a její štěrbinovité zorničky přestaly odrážet měsíční světlo.

Chvíli se vzpamatováváš a rozhlížíš. Zdá se, že toto představení nemělo žádného diváka. Povzbuzen vítězstvím vykračuješ si dál v cestě.

Pokračuj na 41 .

35.

Zpěněná tlama plná vyceněných, ostrých zubů se rychle přibližuje. Zdá se, že křik na něj nemá žádný vliv. Naopak mu jako lákavý cíl přijde tvá mávající ruka s tesákem. Když je před tebou, ve snaze se do ní zakousnout vyskočí. Pochopil jsi to a těsně před jeho tlamou uhýbáš. Pes prolétl kolem tebe. Za tvými zády dopadl na nohy. Ihned se otočil a doráží na tebe. Bojuj s ním. Nažloutlá pěna u tlamy je plná jedovatých spórů a bakterií. Pokaždé, když tě zasáhne, ztratíš 2 životy místo 1.

Vzteklý pes: 6, 5, 5, 5, 5

Pokud zvítězíš, pokračuj na 92 .

36.

Kvalitní tesák dokáže nadělat spoustu parády, když se s ním člověk umí trochu ohánět. Právě jsi to dokázal lizardovi. Když jsi mu ostrou špičkou rozpáral dutinu břišní, zkroutil se do klubíčka.

„Díky příteli,“ kulhá k tobě tlouštík, držíc se za poraněnou ruku. „Nebýt tebe, skončil bych jako žrádlo pro tyhle bestie,“ pokyvuje opovrženě k šupinatým mrtvolám všude kolem. Ironicky se zašklebí: „Tak přeci jen v tomto městě zůstali hrdinové.“

Ještě popadáš dech a beze slov si ho prohlížíš. Zdobená kazajka a prošívaný klobouk, jasně poukazují na jeho movitost. Konečně jsi vykonal nějaký hrdinský čin, o kterém jsi vždy snil. Jsi na sebe pyšný a máš radost ze zachráněného života. Nadechneš se, abys odpověděl něco v tom smyslu, že nemá zač, když ti do pokusu o odpověď někdo skočí.

„Tak tady jsi!“ ozval se hluboký hlas ze tmy za vámi. „Kde ses nám ksakru ztratil, Lome. Slyšeli jsme tady nějakej kravál, tak se jdeme podívat a ty si tady vedeš soukromou válku,“ směje se hlubokým hlasem postava, vynořující se ze tmy. Za ní se objevují další tři.

Tlouštík vykouzlil úsměv na tváři: „Ale měl jsem trochu potíže s ještěrkami a tady ten mladík mě zachránil.“

Skupina mužů se mezi tím přiblížila až k vám. Dobře oblečení a nadmíru živení. Vedoucí skupiny si tě poměří pohledem: „Nuže, dobrá práce mladíku,“ poplácá tě po ramenou, „opravdu dobrá.“ Rozhlíží se na spoušť okolo a uznale pokyvuje hlavou. „Mám pocit, že někdo jako jsi ty, by se nám hodil. Co říkáš? Pojď s námi. Opouštíme Bunu. Dějou se tady dost ošklivý věci, a to nesvědčí, jak bych ta řekl, pohodlí, na který jsme zvyklí,“ zasměje se.

Pánové jsou sice oblečení noblesně, jejich zbraně jsou zdobené a drahé. Skupinu, se kterou bys podnikl dobrodružství, bys jindy zřejmě neodmítl. Nyní, máš ale důležitější poslání, musíš dojít do Vonných Zahrad. Navíc máš pocit, že zbraně, které nosí, mají spíše na okrasu, než pro boj.

„Mám svůj důležitý úkol. Nezlobte se pánové, ale ač nerad, musím vaši nabídku odmítnout,“ zdůvodňuješ nezájem o společnou cestu.

„No, nutit tě nebudeme,“ praví trochu zklamaně muž v čele skupiny.

„Ještě jednou díky za záchranu,“ kýve na tebe zachráněný. Oplatíš mu kývnutím.

Skupina posbírala poházené věci tlouštíka a vzdálila se. Vyšvihl ses na povoz a pobídl koníka k jízdě.

Pokračuj na 18 .

37.

Chceš tuto podivnou záležitost vyřešit, ať je jasno, o co jde. Proti stínu se nejlépe bojuje světlem, pomyslíš si. Pokročíš několik kroků vpřed ke stínu a přiložíš k němu louč. Se stínem to ale nic neudělalo, naopak. Jeho kontury se zjasnily a zaostřily. Jako by namalován černou barvou na zdi, se na tebe ohlédl. O krok ustupuješ. Stín na tebe bez hnutí hledí.

Zaútočíš na něj tesákem 65 .

Promluvíš na něj 72 .

Necháš toho a vyjdeš ven, abys pokračoval do Vonných Zahrad 48 .

38.

Kvalitní tesák dokáže nadělat spoustu parády, když se s ním člověk umí trochu ohánět. Právě jsi to dokázal lizardovi. Když jsi mu ostrou špičkou rozpáral dutinu břišní, zkroutil se do klubíčka.

„Díky příteli,“ kulhá k tobě tlouštík, držíc se za poraněnou ruku. „Nebýt tebe, skončil bych jako žrádlo pro tyhle bestie,“ pokyvuje opovrženě k šupinatým mrtvolám všude kolem. Ironicky se zašklebí: „Tak přeci jen v tomto městě zůstali hrdinové.“

Ještě popadáš dech a beze slov si ho prohlížíš. Zdobená kazajka a prošívaný klobouk, jasně poukazují na jeho movitost. Konečně jsi vykonal nějaký hrdinský čin, o kterém jsi vždy snil. Jsi na sebe pyšný a máš radost ze zachráněného života. Nadechneš se, abys odpověděl něco v tom smyslu, že nemá zač, když ti do pokusu o odpověď někdo skočí.

„Tak tady jsi!“ ozval se hluboký hlas ze tmy za vámi. „Kde ses nám ksakru ztratil, Lome. Slyšeli jsme tady nějakej kravál, tak se jdeme podívat a ty si tady vedeš soukromou válku,“ směje se hlubokým hlasem postava, vynořující se ze tmy. Za ní se objevují další tři.

Tlouštík vykouzlil úsměv na tváři: „Ale měl jsem trochu potíže s ještěrkami a tady ten mladík mě zachránil.“

Skupina mužů se mezi tím přiblížila až k vám. Dobře oblečení a nadmíru živení. Vedoucí skupiny si tě poměří pohledem: „Nuže, dobrá práce mladíku,“ poplácá tě po ramenou, „opravdu dobrá.“ Rozhlíží se na spoušť okolo a uznale pokyvuje hlavou. „Mám pocit, že někdo jako jsi ty, by se nám hodil. Co říkáš? Pojď s námi. Opouštíme Bunu. Dějou se tady dost ošklivý věci, a to nesvědčí, jak bych ta řekl, pohodlí, na který jsme zvyklí,“ zasměje se.

Pánové jsou sice oblečení noblesně, jejich zbraně jsou zdobené a drahé. Skupinu, se kterou bys podnikl dobrodružství, bys jindy zřejmě neodmítl. Nyní, máš ale důležitější poslání, musíš dojít do Vonných Zahrad. Navíc máš pocit, že zbraně, které nosí, mají spíše na okrasu, než pro boj.

„Mám svůj důležitý úkol. Nezlobte se pánové, ale ač nerad, musím vaši nabídku odmítnout,“ zdůvodňuješ nezájem o společnou cestu.

„No, nutit tě nebudeme,“ praví trochu zklamaně muž v čele skupiny.

„Ještě jednou díky za záchranu,“ kýve na tebe zachráněný. Oplatíš mu kývnutím.

Skupina posbírala poházené věci tlouštíka a vzdálila se. Povoz je zničen, takže dál musíš pokračovat pěšky.

Pokračuj na 41 .

39.

Připadáš si absurdně, ale když už ses dnešní bizardní večer octl až zde, tak proč ne. Nadechneš se, vzpomeneš na Lanixe, který by si v této situaci jistě věděl rady a uděláš další dva kroky vpřed.

„Haló. Ptám se, je tu někdo?“ dáváš do hlasu potřebnější důraz.

Máš dojem, že si tě stín konečně všiml. Pravděpodobnější ale je, že o tobě ví od samotného počátku a celou dobu si s tebou jen hraje. Sotva jsi dokončil poslední slovo, zmrzl. Zůstal na zdi, jako by to byla pouhá malba.

„Přicházím s dobrým úmyslem,“ mluvíš ke stínu. Jeho hlava změní podobu, jako by se na tebe ohlédla. Cítíš pocit bázně. Jsi v naprosto exotické situaci a nadevše víš, že musíš být klidný a vyrovnaný.

„Tvááááá - loučččččč,“ slyšíš v hlavě šeptající mužská hlas.

Podíváš se na ni a vidíš, že dohořívá. V zajetí myšlenek na stín jsi ji nechal málem dohořet. Pokáráš v duchu sám sebe a ihned od ní zapálíš další. Zbyla ti v zásobě ještě jedna. Právě si uvědomuješ, že jsi díky stínu nezůstal ve tmě. Napadla tě otázka: Udělal to pro mě nebo sebe? Každopádně je asi živ díky světlu. Ano, to je pravda, to vždy Lanix říkával. Bez tmy není světla a naopak.

„Co - chceššššš?“ vnímáš opět stejný hlas v hlavě.

Dobrá otázka, napadá tě. Chtěl sis to tady jenom prolízt. Netušil jsi, že tu narazíš na zvědavěj stín.

„Cestuji do Vonných Zahrad. Co se to děje venku?“ napadlo tě zeptat se.

„Áaaaaa Lanikssssss,“ slyšíš hlas, jako by mluvil o někom, koho důvěrně zná.

Jsi překvapen a chceš odpovědi: „Znáš ho?“

Stín, jehož obraz na zdi nyní vypadá větší, se bleskově přemístil k tobě. Jako by si tě prohlížel. Místo odpovědi po chvíli pociťuješ upřímný a hluboký smích. Stín zmizel ze zdi, ale ihned se objevil na druhé straně. Opravdu si tě prohlíží.

„Hmmmmm - mladá kréfffff! Ty ji – můůůůžeššššš zabíííít. Pomůůůůže – ti to.“ Jeho placatá, malovaná hlava na zdi se otáčí dále do chodby. Kývla tím směrem, jako by to s těmi slovy mělo něco společného.

Teď upřímně váháš, jestli ti radí nebo navádí. Natáhneš ruku dál do chodby, aby sis dál posvítil. Sotva na konci dosvitu louče vidíš olemovaný vchod do tmy. Otočíš hlavu zpět ke stínu s domněnkou získání více informací. Stín je pryč. Posvítíš loučí okolo. Obrazy i sloupy jsou pryč. Stojíš ve vlhké a studené, zatuchlé chodbě. Nejsi si jistý, jestli se máš divit, přesto přemýšlíš co dál.

Půjdeš se podívat dál do chodby a vchodu 40 .

Vykašleš se na to a vyjdeš ven, abys pokračoval ulicí do Vonných Zahrad 48 .

40.

Obezřetně postupuješ k otvoru na konci chodby. Zvykáš si na nové klima. Stále více se ti nepříjemně vráží do nosu a připomíná zatuchlou díru plnou špíny. Chodbou se nese zvuk kapající vody a z vlhkých stěn se line závan plísně. Došel jsi až k průchodu na konci chodby a posvítil dovnitř. Cesta je zakončena malou obdélníkovou místností, jejíž rozměry odhaduješ na čtyři krát šest metrů.

Na podlaze, kousek před tebou leží dřevěný štít, který už zřejmě něco pamatuje. V protějším rohu je hromada starých hadrů a kdo ví čeho ještě, navršena skoro až ke stropu. Do toho všeho tu po všem běhá hromada pištících krys.

Zvedneš štít 45 .

Prozkoumáš hromadu bordelu v rohu 66 .

Necháš tu vše, jak leží a vrátíš se ven na cestu do Vonných Zahrad 48 .

41.

Hluboko v noci jsi konečně došel k místu, kde se začínají větvit ulice, vedoucí do samotného města. Víš, že tě obě po čase dovedou do Vonných Zahrad. Otázka ale je jak bezpečně. Jedna cesta je úzká a druhá patří k hlavním silnicím.

Zkusíš jít úzkou ulicí 46 .

Půjdeš širokou silnicí 43 .

42.

Vzpomněl sis na helmu, pro kterou ses celý ponořil do močálu. Slíbil sis, že ji u prvního táboráku vyčistíš a pořádně vysušíš. Proto ji vyndáš a přisedneš blíže k ohni, abys na ni lépe viděl. Zbavuješ ji nánosu bahna a řas. Vnitřek vytáhneš a pečlivě omyješ.

Po půlhodině pečlivého cídění se helma leskne jako nová. Chystáš se ji položit u ohně, aby její kožený náhlavník oschl.

Ze tmy vedle vás se ozval smích. K ohni přistoupilo několik mužů. Patří ke karavaně. Kožené přezky a pásky. Kožené boty a nablýskané zbraně. Sedli si vedle vás a pustili se do veselého hovoru. Po chvíli si jeden z nich všiml u ohně helmy se zlatým jelenem. Zvážněl a sundal si široký klobouk ozdobený brky.

„Čí je to helma?“ zeptal se do davu. V hlase rozpaky i vážnost současně.

„Má,“ přihlásíš se. Erik a Mirovoj zvážní a jemně položí ruku ke svým mečům.

„Pověz, odkud ji máš!“ klade ti muž dychtivou otázku. Jeho druzi také zaregistrovali vážnost přítele a jejich smích utichl.

„Opatrně Lukasi!“ okřikl ho Karlos, „pánové jsou naši hosti a pokud máš něco na srdci, jistě se o tom dá pohovořit v klidu.“

Tato slova vnesla do napjaté situace trochu smíru.

Lukas se uklidnil a ty mu dovolíš helmu si prohlédnout.

„No jistě,“ řekl po chvíli se vzrušením v hlase, „je to ona! Odkud ji máš? To je helma mého bratrance Martina. Získal ji od krále darem za svou věrnou službu a hrdinství. Před dobou jsme ztratili kontakt. Zdá se, že jsme se obávali oprávněně.“

Popíšeš, jak jste helmu nalezli. Lukase zachvátil žal. „Takový osud, to si Martin nezasloužil. Měl padnout v bitvě a ne se utopit jak prašivý kotě,“ naříká.

„To si nemyslím Lukasi,“ vložil se do toho Karlos, „jestli je to jak říká, tak Martin padl v boji a zřejmě v těžkém boji, proti velké přesile. Na tom místě co říkají, ještě nedávno žádný močál nebyl. Musel tam padnout a močál se tam odněkud naplavit později.“

„Snad máš pravdu, i když je to chabá útěcha,“ smutní Lukas a hledí do ohně.

Pak se ohlédne k tobě: „Omlouvám se za svou prvotní horlivost příteli. Děkuji ti, děkuji vám všem, že jste našli hrob mého milovaného bratrance. Hledí na nablýskanou helmu a přemýšlí, „prodej mi ji prosím tě. Dám ti za ni deset zlatých.“ Od pasu odvázal naditý kožený váček, ve kterém cinkají mince a nabízí ti ho. „Ber, je to celé jmění. Ta helma patří našemu rodu a tobě přinese jen smůlu.“

Kdyby sis ji nechal, zvedla by ti bonus při boji o 1.

Jak se zachováš?

Odmítneš jeho nabídku a necháš si ji 273 .

Prodáš mu ji za deset zlatých 284 .

Daruješ mu ji 280 .

43.

Jdeš pěšky hlavní ulicí. Tu a tam hořící stánek nebo části domů osvětlují zmatek, který tu dnes večer nastal. Trhovci, které to zde zastihlo, nechali zboží i stánky na místě a utekli. Někteří tu leží mrtvi, stejně tak jako někteří z jejich zákazníků. Za dnešní den jsi viděl mrtvol dost a tak se děsíš, že už ti pohled na bezduchá těla ani nijak nepřijde.

Lidé se v panice zamykali. Některé dveře do domů, jsoucích po obou stranách ulice, jsou zatarasené. Mnoho z nich je však vyražených. Lidé bezesporu utíkali, aby zachránili holé životy a dozajista za sebou zanechali mnoho věcí. Napadá tě, že by se zde snad mohlo najít něco užitečného, co by se při putování mohlo hodit.

Zkusíš se podívat do nějakých otevřených dveří 47 .

Nemáš zájem o prolézání sklepů a budeš pokračovat ulicí 48 .

44.

Jedeš hlavní ulicí. Tu a tam hořící stánek nebo části domů, osvětlují zmatek, který tu dnes večer nastal. Trhovci, které to zde zastihlo, nechali zboží i stánky na místě a utekli. Někteří tu leží mrtvi, stejně tak jako někteří z jejich zákazníků. Za dnešní den jsi viděl mrtvol dost. Uvědomuješ si, že už ti pohled na bezduchá těla ani nijak nepřijde.

Lidé se v panice zamykali. Některé dveře do domů, jsoucích po obou stranách ulice jsou zatarasené. Mnoho z nich je však vyražených. Lidé bezesporu utíkali o holé životy a dozajista za sebou zanechali mnoho věcí. Napadá tě, že by se zde snad mohlo najít něco užitečného, co by se při putování mohlo hodit.

Zastavíš a zkusíš se podívat do nějakých otevřených dveří 49 .

Nemáš zájem o prolézání sklepů a budeš pokračovat v jízdě 50 .

45.

Vlastnit štít se zdá být jako celkem slušná výhoda. Nohou odeženeš všudypřítomné krysy a štít zvedneš. Je to starý, dřevěný kus se zpuchřelým, koženým poutkem. Svoji službu ale ještě určitě vykoná.

Poznamenej si, že máš Starý štít, odolnost 4.

Prohrabeš hromadu v rohu 66 .

Odejdeš ven za cestou do Vonných Zahrad 48 .

46.

Okenice, směřující do této uličky jsou pozavírané. Odkudsi vychází štiplavý dým. Jediný zdroj světla je několik vzdálených ohňů a svit měsíce. Ulička pokračuje tichou stezkou, kde překračuješ poválené harampádí. Všude je zdánlivý klid.

ZKUS ŠTĚSTÍ.

Štěstí 52 .

Smůla 51 .

47.

Našel jsi jeden vylomený vstup do budovy, která se zdá být stabilní a ani v ní nehoří. Na ulici nacházíš hadry, které namotáš na ulomenou nohu stánku. Takto vyrobíš několik loučí. Jednu zapálíš od ohně a vstupuješ do dveří.

Pokračuj na 53 .

48.

Pokračuješ širokou ulicí. Proplétáš se mezi směsí poházených stánků, suti z okolních domů a ležících těl. Tu a tam se stále odkudsi ozve vyděšený výkřik, který však z pravidla velmi rychle utichne. Asi po dvoustech metrech přicházíš k vinařství, před kterým jsou po levé straně ulice, ve dvou patrech naskládány dřevěné sudy.

Když kolem nich procházíš, máš pocit, že jsi ve škvíře mezi sudy, zahlédl pohyb. Je možné, že je to klam stínu od všudypřítomných ohňů.

Obejdeš sudy a podíváš se, jestli se ti to nezdálo 54 .

Obejdeš sudy, ale nechceš se dívat, je-li něco za nimi 55 .

Přiblížíš se k sudům a převrátíš je na místo, kde jsi možná něco zahlédl 56 .

49.

Zastavuješ koně u vylomeného vstupu do budovy, která se zdá být stabilní a ani v ní nehoří. Na ulici nacházíš hadry, které namotáš na ulomenou nohu stánku. Takto vyrobíš několik loučí. Jednu zapálíš od ohně a chystáš se vstoupit do dveří. Náhle se odkudsi z města ozval děsivý výkřik a šílený smích. Kůň se vzepjal na zadní a s rachotem uhánějícího povozu utekl.

Pokračuješ do domu 53 .

Rozmyslel sis to a půjdeš pěšky dál širokou ulicí 48 .

50.

Chceš do Vonných zahrad přijet co nerychleji. Povoz drkotá přes nepořádek. Ulice je naštěstí dost široká, takže se kličkováním dá spřežení i skrz tuto zkázu provést. Po levé straně míjíš vinařství, před kterým jsou ve dvou řadách narovnané dřevěné sudy.

V okamžiku, kdy jsi kolem sudů projel, vyrušila tě měkká rána, vycházející z korby povozu. Ihned se otáčíš a zjišťuješ, že jsi nabral černého pasažéra. Naskočil k tobě otrapa v potrhaných hadrech a křivém klobouku. Ze zjizvené a zarostlé tváře se na tebe křivými zuby škodolibě směje. V jedné ruce drží šavli a druhou rozpaženou, aby na kodrcavém voze udržel balanc. Krok za krokem se k tobě přibližuje.

Přidáš rychlost a pokusíš se černého pasažéra takto zbavit 57 .

Co nejprudčeji zastavíš 58 .

Pokusíš se s ním bojovat za jízdy 59 .

51.

Došel jsi do místa, kde se ulička ještě trochu zúží. V jednom místě musíš překonat menší barikádu. Přes její okraj ve tvém směru leží ještěrčí bytost. Ze zad jí trčí šíp. Ujišťuješ se, je-li opravdu mrtvá. Když zjistíš, že ano, lezeš na barikádu, která je vysoká jeden metr. Seskakuješ dolů. Cítíš, že jsi zavadil nohou o jemnou překážku. Celkem rychle jsi podvědomě pochopil, že by to mohla být nastražená past. Tlumené cvaknutí kdesi za tebou tvou obavu potvrzuje. Ležící lizard, hledící vyhaslýma očima přímo na tebe, celé záležitosti dává nyní jiný rozměr. Jeho prázdný pohled jako by říkal: Vítej do klubu.

Ještě jednou ZKUS ŠTĚSTÍ.

Štěstí 60 .

Smůla 61 .

52.

Došel jsi do místa, kde se ulička ještě trochu zúží. V jednom místě musíš překonat menší barikádu. Přes její okraj ve tvém směru leží ještěrčí bytost. Ze zad jí trčí šíp. Ujišťuješ se, je-li opravdu mrtvá. Když zjistíš, že ano, lezeš na barikádu, která je vysoká jeden metr. Při seskoku dolů se pod zátarasem něco zablesklo. Podíváš se pozorněji a sehneš se. Nahmatal jsi jeden zlaťák. Potěšilo tě, že se na tebe v této době usmálo štěstí a plížíš se opatrně uličkou dál. Přelezl jsi ještě pár barikád. Došel jsi na konec této úzké, boční uličky.

Připiš si 1 zlaťák.

Pokračuj na 68 .

53.

Nejdříve jen opatrně nakukuješ a zkoumáš vstupní prostor. Nic nebezpečného zatím nevidíš a tak vcházíš. Do patra vedou schody, které jsou ale zatarasené nábytkem. Dobývat se tudy nyní nemáš v úmyslu. Jsou tu ještě jedny schody. Ty pro změnu vedou dolů, do míst, kde předpokládáš sklepy. Překvapuje tě, že jsou tyto schody široké stejně jako ty do patra. U sklepení to nebývá zvykem.

Budeš pokračovat po schodech dolů 71 .

Do sklepa jít nechceš a vrátíš se na širokou ulici 48 .

54.

Potichu obcházíš naskládané sudy a opatrně za ně nahlížíš. Ihned na tebe zaútočil otrapa v potrhaných hadrech a křivém klobouku. Ze zjizvené a zarostlé tváře se na tebe škodolibě směje křivými zuby. V ruce šavli, která těsně minula tvůj obličej. Je pravděpodobné, že tě škvírami mezi sudy sledoval a číhal na tebe. Bráníš se tesákem.

Otrapa: 8, 7, 6, 5, 4

Pokud zvítězíš, pokračuj na 63 .

55.

Obcházíš nezajímavou zeď sudů a pokračuješ širokou ulicí dál do Vonných Zahrad. Ušel jsi několik kroků, když tě ochromila řezavá bolest. Automaticky saháš po tesáku a s grimasou se otáčíš. Před tebou stojí otrapa v potrhaných hadrech a křivém klobouku. Ze zjizvené a zarostlé tváře se na tebe křivými zuby škodolibě směje:

„Kampak kampak hošánku? Nevíš, že dneska vycházet po setmění je nebezpečný?“

Máchá kolem sebe šavlí, kterou tě právě sekl do zad a těší se na úlovek v podobě tebe.

Útok zezadu tě stál 2 životy!

Pokud ještě žiješ, bojuj!

Otrapa: 8, 8, 7, 6, 5

Pokud zvítězíš, pokračuj na 63 .

56.

Opíráš se do sudů a propneš nohy. Pořádně zatlačíš. Zeď sudů se nakloní a s tupým rachotem se skácí od tebe. Většina sudů utvořila hromadu. Některé se kousek kutálejí, když se zastavují o různé překážky.

Slyšíš zaúpění a nějaké nezřetelné nadávky, které se ozývají pod čerstvou hromadou sudů. Vytahuješ tesák. Dva sudy se odvalily a před tebou se postavil otrapa v potrhaných hadrech a křivém klobouku. V jedné ruce drží šavli a druhou si drží zjevně poraněné rameno. Ze zjizvené a zarostlé tváře krvácí a křivými zuby se na tebe šklebí bolestnou grimasou:

„Tak ty mě chceš takhle převést hošíku!? No uvidíme!“ Byť zraněný, zaútočil na tebe.

Otrapa: 6, 6, 5, 4, 4

Pokud zvítězíš, pokračuj na 63 .

57.

Pobízíš koně k nejvyššímu výkonu, ve snaze vetřelce setřást! Kopyta zběsile klapou a povoz řinčí. Měníš prudce směr zprava doleva. Jednak aby ses vyhnul všudypřítomné zkáze, a také tím chceš setřást otrapu, který se snaží tyto manévry ustát a zároveň se ti chce dostat za záda.

ZKUS ŠTĚSTÍ.

Štěstí 8.

Smůla 12.

58.

Odhaduješ správný okamžik. Táhneš prudce za opratě a ruční brzdou utlumuješ točivý moment kol. Jimmy zaklonil hlavu a předníma nohama zakopal ve vzduchu. Vůz sice nezastavil, zato velmi razantně zpomalil. Letící tělo nad tvou hlavou potvrzuje, že jsi vše načasoval přesně.

Tělo otrapy celkem tvrdě dopadlo do zničeného stánku. Převrátil ho, tím uvolnil další dřevěnou a ohořelou konstrukci, která ho zavalila.

Dobrzdíš vůz a podíváš se na osud otrapy, případně ho dorazíš 13 .

Necháš ho a pojedeš dál 70 .

59.

Očekáváš útoky. V jedné ruce oprať, v druhé tesák. Povoz drkotá a musíš se zároveň věnovat ovládání koně. Na druhou stranu, ani vetřelec to nemá nejjednodušší. Musí udržovat balanc ve stoje a při tom se pokouší tě zranit. Přinejmenším.

Otrapa: 7, 6, 5

Pokud zvítězíš, pokračuj na 67 .

60.

Nejrychlejší manévr je celým tělem se přimáčknout k jedné zdi. Je to mnohem rychlejší, než se například skrčit. To bys musel v dráze šípu přesouvat k zemi celou horní polovinu těla. Při rychlosti, jakou k tobě šíp letí, by tě trefil akorát tak do krku nebo hlavy.

Je dobře, že jsi se místo pohybu dolů, rozhodl pro pohyb do strany. Tím jsi v dráze střely strávil mnohem méně času. Přesto se o tebe šíp hrotem otřel a řízl tě do boku.

Ztratil jsi 1 život.

Pokud stále žiješ, pokračuj na 68 .

61.

Pokusíš se rychle skrčit, ale tím jsi rychlému šípu naservíroval svou hlavu. Trochu to luplo, trochu to štíplo a zbytek nevíš. Na barikádě v zapadlé a zatuchlé uličce ležíš vedle mrtvoly lizadra. Z hlavy ti čouhá šíp. Nejeden statečný hrdina zemřel jen proto, že v pravý okamžik neměl trochu štěstí.

62.

Hořící louč byla v tomto boji dobrý pomocník. Střídavě jsi útočil ohněm a tesákem. Krysa měla zprvu mírnou převahu, ale oheň ji popálil tlamu i s vousky, čímž ztratila velkou část své koordinace. Sice byla odolná a houževnatá, ale konečná fáze boje připomínala spíše zabodávání tesáku do velkého, smradlavého jehelníčku.

Na krku krysí mrtvoly, na obyčejném provázku, visí zajímavý přívěšek. Přeřízneš provázek a zvedneš přívěšek blíže k louči, aby sis ho lépe prohlédl. Bronzový oválek s jemným chomáčkem chloupků uprostřed. Celé dílo je vsazeno do dřevěného rámečku z tmavého leštěného dřeva. Omotáš kolem něho zbytek provázku a strčíš ho do kapsy. V hromadě, ze které krysa vylezla, jsi už nic zajímavého nenašel.

Do deníku si poznamenej klíčové slovo CHOCHOLKA.

Pokud jsi před bojem ze země nevzal štít a chceš to udělat 64 .

Jinak můžeš odejít ven a pokračovat do Vonných Zahrad 48 .

63.

Poblázněný otrapa celý souboj pojal spíše formou exhibice. Po každém výpadu se ukláněl domnělému obecenstvu a spokojeně se usmíval. Zřejmě má před očima úplně jiný svět. Bylo to ale také velmi zrádné, protože z těchto póz, často vystartoval do dalšího výpadu. Velmi rychle, prudce a nečekaně. Pak se zase zarazil jakoby v pauze a vše se opakovalo. Přesto se ti podařilo včas uhnout a několikrát ho zasáhnout. To mu samozřejmě nebránilo v jeho neustálém smíchu. Dokonce ani nepochopil, že po tvém tesáku krvácí ze tří hlubokých ran. Skácel se teprve tehdy, když mu došla v těle krev a přestala zásobovat mozek. Otřel sis krvavý tesák o jeho hadry.

Pokračuj na 69 .

64.

Vzpomínáš si na dřevěný štít, který jsi tu před bojem viděl. Chceš ho najít, ale vidíš, že na něm leží krysí mrtvola a navíc jak se zdá, je rozlámaný. Moc ho tedy nelituješ. Tento štít by zřejmě stejně mnoho nevydržel. Otočil ses a vyšel ven, abys pokračoval do Vonných Zahrad.

Pokračuj na 48 .

65.

Křikem si dodáváš sebevědomí a přiskočíš tesákem vpřed proti zdi. Bodneš do omítky v místě stínu. Vyloupne se barva a z tesáku se odlomí špička. Stín se zvětšuje, až pokryje celou stranu chodby. Tím se nezastaví a přelévá se přes klenutý strop k protější straně. Tam pokračuje až k podlaze. Na chodbu sedá temnota. Příjemnou teplotu nahrazuje vlhký chlad a smrad z plísně.

Louč zhasla. Na ramena ti sedá tíha a zimnice. Ač se snažíš ovládat sebevíce, popadá tě panická hrůza. Máš pocit, že tě něco sleduje z každého koutu všudypřítomné tmy. Musíš ven! Bezhlavě ses rozeběhl směrem k východu. Vstupní schody jsi našel tak, že jsi o ně zakopl a dost nešikovně na ně dopadl. Pokračuješ po čtyřech po schodech vzhůru. Jen poslední zbytky sebezapření ti zabraňují panicky křičet. Dosáhl jsi východu. Jako střela jsi vyletěl z domu. Zahanbeně se sbíráš ze země a otíráš si pohmožděné čelo. Na schodech ses zranil ranou do hlavy. Tento hrůzný zážitek rovněž dlouho nevymažeš ze své mysli. Můžeš být rád, že se s tesákem dá stále bojovat. Odloupnutá špička zanechala ostrý hrot a ostří je nepoškozeno.

Ztratil jsi 1 život a 1 bod štěstí.

Pokračuj na 48 .

66.

Tesákem prohrabáváš hadry, kůže a další plesnivé věci. Co nepotřebuješ, odstrkuješ stranou, aby ses dostal hlouběji. Sotva jsi takto párkrát dloubl, zbytek haraburdí se s pískotem rozletěl a ty odskakuješ vzad. Z hromady vyskočila ohromná a rozzuřená věc, kterou bys asi nejlépe přirovnal ke kryse. Zvířecích podob je tam ale ještě mnohem více. Dominují zuby, které jsou jak vlčí, velké černé oči, vypelichané štětiny a končetiny připomínají spíš malého medvěda než hlodavce.

Desítky obyčejných krys, které tu pobíhají, piští vysokým toném. Zalezly do všemožných koutů. Loučí několikrát zamáváš před hlavou krysího monstra. Pod krkem se plamen louče odleskne od malého přívěsku.

Vycenila více zuby. Vydala zvuk, který jen stěží můžeš přirovnat k myšce a jedním skokem rozpohybovala své tělo před tebe. Stojí na všech čtyřech. Hlavu má v úrovni tvého hrudníku, její váhu odhaduješ na dobrých sto kilo. Zaútočila na tebe. Musíš s ní bojovat!

Krysí bestie: 8, 7, 5, 5, 5, 5, 4

Pokud zvítězíš, pokračuj na 62 .

67.

Za jízdy odrážíš dotěrného otrapu. Ani teď se nepřestal smát a radostně se zubit. Zdá se, že vše bere spíše jako exhibici. Zřejmě má před očima úplně jiný svět. Při třetím výpadu, se ti v protiútoku podařilo tesákem proříznout z vnitřní strany jeho stehno. Vazy v noze vetřelce povolily, noha neudržela váhu těla a otrapa se skácel z povozu. Neutuchající smích, vystihující jeho radost ze života se vzdaluje a přestal až v okamžiku, kdy v letu narazil hlavou do opřených trámů. Zadunělo to a smích přestal.

Pokračuj na 70 .

68.

Za tmy se ploužíš tou nehostinnou uličkou. Průchod se zúžil na nějakých třicet centimetrů a pod nohama se povaluje harampádí. Hromady hadrů, kusy dřeva a nábytku. Tu a tam mrtvola. Touto uličkou už jdeš celkem dlouho.

Zrovna uvažuješ o tom, jestli si někde neodpočinout. Najednou máš pocit, že tě v té tmě z hromady hadrů, cosi zatahalo za nohavici. Chviličku zkoprníš a rychle vyhodnocuješ co udělat.

Ihned do hromady hadrů zarazíš tesák 79 .

Budeš nehybně stát a čekat co se stane 82 .

Otočíš se a prohrábneš hromadu hadrů, abys zjistil, co to bylo 84 .

Popoběhneš pryč a budeš pokračovat uličkou 83 .

69.

Došel jsi do místa, kde se úzká ulička napojuje na širokou a dále pokračují jako jedna silnice. Zem je tvořena kamennými kostkami, které jsou místy polité obsahem z blízkých převrácených sudů. Zbořené stánky, ohořelé trámy a okenice lemují celou trasu silnice. Po pár metrech se silnice ostře stáčí doleva.

Vykouknutím za roh zkontroluješ, zda neuvidíš nějaké bezprostřední nebezpečí. Krom zničené ulice, několika ležících těl, poházených trosek, hořících oken a pár střech nevidíš nic zvláštního. Běžný výjev dnešní noci. Vykročil jsi do zatáčky a obezřetně střídáš úkryt za úkrytem ve snaze vyhnout se pohledům případných pozorovatelů.

Zrovna se schováváš za jedním převráceným vozem plným kožešin, když se v nich, před tvou hlavou, začíná tvořit boule. Zvětšuje se asi dvacet centimetrů před tvým překvapeným obličejem. Ustoupíš a připravíš tesák. Kopeček se zvětšuje, až se z jeho vrcholu odloupne vrstva kůží a hadrů. Objevila se mohutná hlava psa, který tu spal. Pomalu uděláš několik dalších kroků zpět. Pes ti hledí do očí a vydává tiché vrčení, které postupně zesiluje. Línými pohyby se obnažuje. Silné tlapy, jedna za druhou, došláply na silnici. Za chvíli před tebou stojí v plné velikosti. Je to monstrum. Kdyby se postavil na zadní, dívali byste si vzájemně do očí.

Během jeho odhalování vrčení zesiluje. Doplňuje ho krabacení kůže za čenichem a obnažování ostrých zubů. Stále velmi pomalu ustupuješ, čímž jsi mezi vámi vytvořil vzdálenost deseti metrů. Tomuto kříženci mezi nějakým bojovým plemenem a něčím temným kape nažloutlá pěna od vyceněných tesáků. Rozeběhl se na tebe!

Budeš mávat levou rukou, abys na ni navedl instinkty zvířete. Pravou s tesákem pod ní přiložíš k tělu, abys s ní v pravý okamžik zaútočil, pokračuj na 31 .

Nebo budeš křičet a mávat tesákem před blížícím se zvířetem, a když ho to nezažene, začneš bojovat, pokračuj na 35 .

70.

Přijíždíš k ostré, levotočivé zatáčce. Kolem vidíš stále stejné výjevy. Krom zničené ulice, několika ležících těl, poházených trosek, hořících oken a pár střech nevidíš nic zvláštního. Běžný výjev dnešní noci. Trosky v ulici se zhušťují, a proto jsi nucen, ač nerad, jízdu zpomalit.

Pravidelný klapot Jimmyových kopyt ze tmy narušilo rychlé dýchání a pleskání tlapek o zem. Ani nevíš odkud, přihnal se mohutný tmavý pes - kříženec nějakého bojového plemene a kdo ví čeho ještě. Od huby mu kape žlutá pěna a štěká na míhající se koňské končetiny. Občas se snaží do nich zakousnout, ale není na to dost rychlý.

Zkouší to ještě chvíli, než to koníka přestane bavit. Jednou, dobře mířenou ranou zadní nohou, trefuje psa do mordy. Smrtelná rána pro běžného psa. Tenhle jen zakňučel a odskočil od koně dozadu. Povoz dvakrát nadskočil a za tebou se ozvalo bolestné kňučení. Ohlédneš se a vidíš psa ležet na boku. Předními tlapami se snaží hrabat vpřed, ale zadní polovina těla leží bezvládně. Jak se vzdaluješ, jeho zvuky se ztrácí.

Po dalších sto metrech všudypřítomný bordel natolik zhoustne, že jsi nucen povoz zastavit. Radost z toho nemáš, ale co můžeš dělat. Kdyby sis chtěl cestu odklidit, trvalo by to alespoň den. Seskočíš, otočíš spřežení a pošleš Jimmyho domů. Poslušně odcválá do tmy. Klapot kopyt a řinčení kol se vzdaluje. Z míst, kde zůstal ležet pes, tmu vysokým tónem narušilo jen dvojité bolestivé psí zakňučení. To jak se Jimmy s povozem vracel naprosto stejnou cestou. Dále pokračuješ pěšky.

Otoč na 93 .

71.

Sestupuješ po schodech do sklepení domu. Jsou opravdu široké a i samotné schody jsou na delší krok, na výšku jsou běžné. Zdi jsou vlhké a strop má polokruhovou klenbu. Louč, kterou sis venku vyrobil, vrhá vcelku dobré světlo. Schodiště přešlo v rovnou chodbu.

Venku boží dopuštění a zde procházíš chodbou, která se naprosto vymyká dnešním divokým událostem. Po obou stranách visí obrazy a zdi každých pět metrů lemuje zdobený sloup. Na konec chodby nedohlédneš, ale cítíš, že se chodba mírně svažuje.

Ujdeš dalších dvacet metrů. Cítíš, že čím jsi dál, tím je zde příjemněji. Neobvykle ustupuje vlhkost a nasáváš vlažný vzduch. Najednou jsi v plápolavém plamenu louče zaregistroval poskočit stín. Proskočil mezi sloupy. Zastavíš a zpozorníš. Zprvu jsi podezíral neposedný plamen louče, ale stín se objevil opět několikrát. Máš jistotu, že v louči není příčina.

Pokusíš se na stín promluvit 33 .

Zaútočíš na něj 37 .

Utečeš ven a budeš pokračovat v původní cestě 48 .

72.

„Jmenuju se Arheol,“ napadlo tě začít představením.

„Tvááááá - loučččččč,“ slyšíš v hlavě šeptající mužská hlas.

Podíváš se na ni a vidíš, že dohořívá. V zajetí myšlenek na stín jsi ji nechal málem dohořet. Pokáráš v duchu sám sebe a ihned od ní zapálíš další. Zbyla ti v zásobě ještě jedna. Právě si uvědomuješ, že jsi díky stínu nezůstal ve tmě. Napadla tě otázka: Udělal to pro mě nebo sebe? Každopádně je asi živ díky světlu. Ano to je pravda, to vždy Lanix říkával. Bez tmy není světla a naopak.

„Co - chceššššš?“ vnímáš opět stejný hlas v hlavě.

Dobrá otázka, napadá tě. Chtěl sis to tady jenom prolízt. Netušil jsi, že tu narazíš na zvědavěj stín.

„Cestuji do Vonných Zahrad. Co se to děje venku?“ napadlo tě zeptat se.

„Áaaaaa Lanikssssss,“ slyšíš hlas, jako by mluvil o někom, koho důvěrně zná. Jsi překvapen a chceš odpovědi: „Znáš ho?“

Stín se bleskově přemístil k tobě. Jeho obraz na zdi nyní vypadá větší, jako by si tě prohlížel. Místo odpovědi po chvíli pociťuješ upřímný a hluboký smích. Stín zmizel ze zdi, ale ihned se objevil na druhé straně. Opravdu si tě prohlíží.

„Hmmmmm - mladá kréfffff! Ty ji – můůůůžeššššš zabíííít. Pomůůůůže – ti to.“ Jeho placatá, malovaná hlava na zdi se otáčí dále do chodby. Kývla tím směrem, jako by to s těmi slovy mělo něco společného.

Teď upřímně váháš, jestli ti radí nebo navádí. Natáhneš ruku dál do chodby, aby sis dál posvítil. Sotva na konci limitu dosvitu louče vidíš olemovaný vchod do tmy. Otočíš hlavu zpět ke stínu s domněnkou získání více informací. Stín je pryč. Posvítíš loučí okolo. Obrazy i sloupy jsou pryč. Stojíš ve vlhké a studené, zatuchlé chodbě. Nejsi si jistý, jestli se máš divit, přesto přemýšlíš co dál.

Půjdeš se podívat dál do chodby a vchodu 40 .

Vykašleš se na to a vyjdeš ven, abys pokračoval ulicí do Vonných Zahrad 48 .

73.

Očima sis určil trasu, kudy proklouzneš. Obcházíš náměstíčko z pravé strany. Před každým došlápnutím volíš místo pod nohama velmi opatrně, abys nezpůsobil sebemenší hluk. U hlavní brány do Vonných Zahrad jsou dva tvorové, kteří hodují na nějaké mrtvole. Díky ohni za nimi, vidíš, jak z jejich zad varovně trčí trsy tenkých ostnů. Pohybuješ se přikrčen, abys tak zmenšil svou siluetu. Tma i nepravidelné stíny vrhané sutí a nepořádkem skýtají dočasný úkryt. Po několika desítkách metrů jsi proklouzl do ještě temnějšího parčíku.

Pokračuj na 105 .

74.

Očima sis určil trasu, kudy proklouzneš. Obcházíš náměstíčko z pravé strany. Před došlápnutím volíš místo pod nohama velmi opatrně, abys nezpůsobil sebemenší hluk. U brány do Vonných Zahrad vidíš dva tvory, kteří hodují na nějaké mrtvole. Díky ohni za nimi, vidíš, jak z jejich zad, varovně trčí trsy tenkých ostnů. Pohybuješ se přikrčen, abys tak zmenšil svou siluetu. Tma i nepravidelné stíny, vrhané sutí a nepořádkem, skýtají dočasný úkryt. Po desítkách několika metrů se přibližuješ k hranici parku. Možná jsi podlehl nadšení a několik posledních kroků trochu uspěchal. Ve stínu se povalovala naběračka. Kopl jsi do ní. Kousek letí vzduchem. Dopadne do harampádí, ve kterém se ukrývala potulná kočka. Ta samozřejmě vyděšeně zaječela, což výrazně kontrastuje s dočasným klidem temného parčíku. Než sis stačil vynadat, přilétl od brány do Vonných Zahrad osten.

Následkem jedu jsi ztratil 2 životy.

Zapadl jsi do stínu a přeběhl do parčíku. Od večeře vyrušený tvor tě nepronásleduje a vrací se k jídlu.

Pokračuj na 105 .

75.

Blížíš se k oněm tvorům. Čím jsi blíže, tím vypadají větší a dle jejich apetitu i hladovější! Ve světle ohně za nimi se do prostoru varovně trčí několik trsů tenkých ostnů. Krok za krokem jdeš stínem vstříc těmto nechutným tvorům. Jsi tak fascinovaný touto hostinou, že jsi chvíli nedával pozor pod nohy. Kopl do rozbité lampy, která zde ve stínu leží. Zvuk ihned zaujal obě zvířata, která instinktivně vystřelila bodce ke zdroji narušení.

Hoď kostkou.

Padne-li 1 nebo 2, zasáhly tě dva ostny a kvůli jedu ztratíš 3 životy.

Padne-li 3 nebo 4 zasáhl tě jeden osten a kvůli jedu ztratíš 2 životy.

Padne-li 5 a 6, žádný osten tě nezasáhl.

Máš-li nějaký štít, k hodu přičti 2. Pak pokračuj ve čtení.

Obě krokodýlí monstra tě pak zahlédla a vykročila k tobě.

Pokračuj na 80 .

76.

Blížíš se k oněm tvorům. Čím jsi blíže, tím vypadají větší a dle jejich apetitu i hladovější! Ve světle ohně za nimi se do prostoru varovně trčí několik trsů tenkých ostnů. Krok za krokem jdeš stínem vstříc těmto nechutným tvorům. Jsi tak fascinovaný touto hostinou.

Tvorové jsou také velmi zaneprázdněni a tvou přítomnost nezaregistrovali. Ze tmy jsi je překvapil a jednomu z nich zarazil tesák do lebky. To ho zabilo. Druhý na tebe zaútočil:

Krokodikobraz: 5, 5, 5, 4, 4

Pokud vyhraješ, pokračuj na 106 .

77.

Od pomalých tvorů se vzdaluješ. Kolem tvé levé strany registruješ prosvištění několika trnů. Netrefily tě a dopadly někde ve tmě za tebou. Při úprku ses ještě stihl ohlédnout, ale oba dikoplazi se vracejí ke své večeři.

Pokračuj na 105 .

78.

Chvíli se procházíš. Město se vzpamatovává z nočního řádění. Jen málo naivních lidí věří, že to byla ojedinělá záležitost. Ti trochu poučeni již vědí, že se dnes večer musí připravit na minimálně stejně tak kruté události. Ty víš, že tou dobou budeš již na venkovní straně dříve bezpečných zdí města Buny. Na mysl se pokouší vydrat obava, co tě čeká asi mimo chráněné město.

Po další hodině chůze ses objevil v části města, které je nočním řáděním dotčeno minimálně. Alespoň to zde takový dojem budí v porovnání s peklem, které jsi nechal za sebou.

Jdeš kolem řady domů. Stále se udivuješ nad jejich relativním nedotčením, když tě zaujal typický hospodský hlahol. Vydáš se za ním. Po pár metrech stojíš před patrovou budovou s velkým dvorem. Cedule s nápisem U šťavnaté Barbory prozrazuje, že jsi přišel na správné místo. Dlouho se nerozpakuješ a vcházíš.

Naskytl se ti pohled na prostorný sál. Deset stolů s židlemi namačkanými okolo, jedna vedle druhé, aby se využilo každé místo. U pravé zdi je pult hostinského, tedy v tomto případě spíše hostinské. Štíhlá žena s kaštanovými vlasy po ramena. Světle žlutá dlouhá sukně obratně proklouzává mezi obsazenými stoly a z tácu na nich zanechává korbely s pitím a talíře s pokrmy. Čelo si občas otře do rukávů zelené, obnošené halenky.

Tímto výjevem se potvrzuje dávná pravda, že ať se děje, co se děje, chlastat se bude do poslední chvíle. Při pozorném sledování se vynořují další důvody takto hojné účasti. Stoly, či skupiny stolů, se rozlišují podle témat diskutujících. V protějším rohu, u jedné skupinky stolů, stojí na židli hubený chlapík emotivně rozmachující rukama. Hlásá, že on to vždy říkal a že ho nikdo nikdy nebral vážně a teď to máte. Prý je potřeba Setakovi obětovat panny, vzácné dary a uznat ho za boha. To má být jediná cesta k usmíření a nastolení pořádku.

Vykročíš do středu dění s nadějí, že najdeš volné místo. Od jiné skupiny lidí se ozve bouchnutí do stolu s rozčíleným hromovým hlasem: „No sakra tohle si přece nemůžeme nechat líbit!“ Otáčíš se za hlasem. Mohutný řečník sedí za stolem, kde ho nemůžeš přehlédnout. Široká a silná ramena jsou nepopiratelnou dominantou mezi přítomnými. Šedé vlasy a knír klamavě vypovídají o věku tohoto kováře. Zaťatou pěstí znovu udeřil do stolu, až někteří okolo sedící nadskočili: „To mi neříkejte, že tady v tom našem městě není dost odvážných chlapů, aby s tím bordelem zatočili. Včera mi do baráku a do dílny vlezlo několik těch potvor. To vám povídám, cucky z nich jen lítaly.“ Při pohledu na jeho pevný obličej a silné, tvrdé ruce si umíš představit, co muselo vetřelce potkat, dáš-li toto tělo do spojitosti se dvěma kovářskými kladivy. Přítomní okolo něj se drží svých korbelů a obdivně přikyvují.

Opak toho je další skupina, která budí dojem, že se osazenstvo stolu snaží upít dříve, než zapadne slunce. Podle spících a opřených hlav o stůl nepochybuješ, že se to některým podaří. Ostatní z této skupiny svou dnešní, pravděpodobnou smrt zaspí.

Konečně jsi v koutečku nalezl volnou židli a kousek volného stolu. Přítomní pijí pivo, pálenku a hrají kostky. Na stole se válí slušná hromádka mincí. Ze slov hráčů odhaduješ důvod tak velkých sázek. Rozličné hlášky se nesou v duchu: Je konec světa, tak proč to neroztočit.

Usadil ses na židli a sleduješ, jak toto místo žije. Hluk korbelů narážejících na dřevěné desky stolů a hlahol breptajících hostů zaplnil kompletní prostor výčepu. Slil se do jednoho nesrozumitelného hlasu, který se ztrácí v daleké ozvěně.

Do přítomnosti tě vrátí až ženský hlas: „Co to bude? Setakovo kuře, upálená stehýnka nebo steak konce světa? A k pití krvavé pivo nebo pálenku milosti?“

Udivuje tě, jak obratně a pohotově místní hostinská, alias šťavnatá Barbora, dokáže zpeněžit katastrofickou noc. Její smysl pro podnikání se jí musí nechat.

„Přineste mi něco, co chutná jako původní jídlo, k pití vychlazené pivo.“

Barbora nehne brvou, poznamená si objednávku, a jak se tu zjevila, zase zmizela.

O půl hodiny později jsi nasycen. Dožvýkáváš poslední sousto a na hostinskou pokyvuješ s uznáním místní kuchyně, ať se to, co jsi snědl, nyní jmenovalo jakkoli. Barbora se k tobě prosmýkla mezi zákazníky a stoly. Zaplatíš jednou mincí, ona ji shrábne. Sebere prázdné nádobí. Když se ujistila, že nic dalšího nechceš, šla si za svou prací.

Odečti si 1 minci a přičti 2 životy za odpočinek a posilnění dobrým jídlem a pitím.

Chystáš se vstát a pokračovat v cestě, když tě oslovil jeden z hráčů kostek. Pokukoval občas na tebe od doby, co sis přisedl: „Koukám, že se chystáš nejmíň do války, cestovateli,“ poukazuje na tvou výzbroj a pokračuje: „Co pokusit štěstěnu, vyjdeš odtud dost bohatší nebo chudší. Tak nebo tak, ani jedno si dlouho neužiješ.“ Zasměje se a napije z korbelu.

Zkusíš štěstí a zahraješ si 101 .

Šeredně ho odeženeš 102 .

S díky odmítneš a odejdeš 103 .

79.

Dnešní noc již neponecháš nic náhodě a preventivně silou bodneš do hromady hadrů. Tesák narazil na měkkou překážku, do které snadno zajel. Vytáhneš zčervenalé ostří a bodáš znova a znova. Několika ranami jsi prošpikoval hromadu. Když máš pocit, že je to bezpečné, čepel otřeš o ležící hadr. Nemáš potřebu zjišťovat, co jsi zlikvidoval a pokračuješ uličkou dál.

Pokračuj na 90 .

80.

Dva krokodikobrazi: 6, 6, 5, 5, 6, 6, 5, 5

Pokud žiješ, pokračuj ve čtení:

Jejich čelisti jsou sice velmi silné, ale uzpůsobené k překvapivému lovu než dlouhému boji. Několikrát ses vyhnul dorážení obou tvorů a pak jsi silou z  vrchu zarazil tesák do lebky jednoho tvora. Zabil jsi ho. Druhý pokračuje v útoku:

Krokodikobraz: 5, 5, 5, 4, 4

Pokud ho taky dorazíš, pokračuj na 106 .

81.

Vzdaluješ se od obou tvorů. Park se blíží, náhle tě v zádech a v noze něco bodne. Sykneš bolestí, ale nezpomaluješ. Za běhu nahmatáš na zádech osten a vytrhneš ho. Uběhneš ještě pár kroků a pak se ohlédneš. Žádný z obou tvorů tě nepronásleduje, vrátili se ke své večeři. S bolestivou grimasou vytahuješ osten i z nohy.

Jed v nich ti ubral 3 životy.

Pokračuj na 105 .

82.

Nechceš se unáhlit a zachováváš chladnou hlavu. Celý večer a noc jsi navyklý na agresivní kontakty a toto nezapadá do dnešních zkušeností. Vyčkávání může mít dvojí výhodu. Za prvé prudké pohyby by mohly to něco spíše vyprovokovat. Za druhé se můžeš více dozvědět o této situaci.

Za chvíli cítíš opětovné dvojí škubnutí na pravé nohavici. Zdroj je opravdu v hromadě hadrů vpravo u zdi vedle tebe.

Vrazíš do toho místa tesák 79 .

Utečeš a poběžíš vpřed uličkou 83 .

Odhrneš hadry a zjistíš, co pokouší tvou trpělivost 84 .

83.

Na dnešek bylo překvapení až až. Vystartuješ a uháníš od té proklaté hromady. Oheň v dálce jasně vymezuje směr uličkou a daří se ti vyhýbat překážkám. Ohlédneš se, aby ses ujistil, že tě nikdo nepronásleduje. Oddychneš si, když zjistíš, že nic nevidíš. Zastavíš se.

Až se vydýcháš, pokračuj na 90 .

84.

Bez prudkých pohybů se ohlížíš k hromadě a preventivně připravuješ tesák do útočné polohy. Z hromady nikde nic nečouhá. Tak ksakru co mě to tahalo? Proběhne ti hlavou. Už máš té hry dost. Pravou rukou namíříš špici tesáku vpřed, do pohotovostní polohy. Levou prudce odhrneš čepici hadrů z hromady.

Vykoukla na tebe rozcuchaná hlava nějakého chlapce s havraními vlasy. Úmysly tohoto „dítěte“ si nejsi zcela jist. Vypadá spíše jako nějaká zrůdička než jako potomek člověka. Hledí na tebe velkýma kulatýma očima a pomalu se staví. Hromada hadrů je mu nyní po pás. Kdo ví, jak dlouho se tu musel krčit. Je hubený a bledý. Děravá košile na něm plandá. Zdá se, že ti chce něco říci, ale místo řeči vydává nesrozumitelné zvuky.

Překvapivě rychle tě chytil za zápěstí. Vyskočil z hadrů a naznačuje, abys šel za ním. Druhou rukou ukazuje na polozavalený vchod do jedné z budov lemujících tuto úzkou uličku.

Nelíbí se ti chování tohoto podezřelého tvora. Dáš mu najevo, aby tě neotravoval, a odejdeš dál svou cestou. 90 .

Následuješ ho 86 .

Domníváš, se, že je to jeden z podlých triků a zabiješ ho 85 .

85.

Nenecháš sebou tak lehce manipulovat. Dnešní večer jsi toho zažil dost na to, aby ses nechal někam dobrovolně odtáhnout. Levou dlaní zablokuješ jeho prsty na svém zápěstí, za které tě stále drží. Silou ho k sobě přitáhneš. Než na tebe nalítl, stačils nastavit tesák. Chlapec se na něho nabodl. Vzhlédl vzhůru k tobě. Chvíli nehybně stál. Za pár okamžiků obrátil oči v sloup a pomalu se podél tvého těla sesunul na povrch uličky. Překračuješ ho a pokračuješ ve své cestě.

Pokračuj na 90 .

86.

Necháš se důvěřivě vést. Zatím se hoch zdá být neškodný. No uvidíme později, myslíš si. Zastavuje se u vchodu do domu. Tázavě na tebe hledí. Kyneš mu, aby pokračoval. Na špinavém obličeji vykouzlí něco jako úsměv a zmizí v útrobách domu. Vstoupíš obezřetně za ním. Rozhlédneš se a vidíš kluka stát na vrcholu schodišti vpravo od tebe. Vyběhneš za ním schody.

Prošli jste ještě jednou ohořelou chodbou a vešli do vydrancované místnosti. Na zemi leží stařec. Oči má zavřené. Tělo plné kousanců a škrábanců. Ještě stále je naživu. Vidíš, jak ztěžka dýchá. Chlapec k němu přiklekne a s prosbami v očích na tebe kouká. Stojíš nad starcem a přemýšlíš. Mohl bys mu pomoci léčivým balzámem, pokud ho ještě máš. Na rozsáhlá zranění starce by bylo zapotřebí 5 dávek balzámu.

Použiješ 5 dávek balzámu na záchranu starce 87 .

Chceš starci pomoci, ale máš méně balzámu nebo žádný 88 .

Celé se ti to zdá podezřelé a odejdeš 89 .

87.

Odečti si 5 dávek léčivého balzámu.

Poklekáš ke starci a z jeho ran opatrně odstraňuješ rozsápané zbytky oblečení nasáklé krví. Na mnohých místech začíná rána samovolně zasychat. Nabíráš potřebné množství balzámu a aplikuješ jej na akutní místa. Cítíš, jak mast z ran vysává horkost. Starcův dech se zklidnil. Za pár okamžiků sebou trhl a pootevřel oči.

Pohlédl na tebe a velmi zdlouhavě promluvil chraplavým hlasem: „Která dobrá duše se tu objevila tuto noc, když všude řádí bestie pekla?“

„Jmenuji se Arheol,“ říkáš klidným a vlídným hlasem, „moc se nehýbejte a nemluvte. Ošetřil jsem vám rány, brzy se vám uleví.“

Stařec tě nechce uposlechnout. Cítíš, že má potřebu promluvit: „Kde se tu bereš? Uteč, jako to udělali ostatní. Já jsem starý, daleko bych se nedostal. Proto si umřu tady, doma.“

„Taky je tu můj domov, a rodina. Nemohu je nyní opustit. Spěchám do Vonných Zahrad za přítelem,“ snažíš se vysvětlit, když tě ale stařec přeruší.

„Bohové, kam že?!“ pacient se pokusil o smích, ale místo toho ho plíce donutily k suchému kašli.

„Do Zahrad. Za Lanixem, je to můj přítel, on bude vědět co se děje a hlavně co s tím.“

Stařec tě uchopil za předloktí, upřeně se na tebe zahleděl, čímž tě přerušil: „Dobře mě poslouchej, chlapče,“ snaží se k tobě naklonit. „ V těch zahradách jsem pracoval třicet let! Řeknu ti něco, co vím jenom já.“ Několikrát se zhluboka nadechne a pokračuje: „Pracoval jsem tam tenkrát jen krátce, když mi jeden cestovatel, prodal takovou zvláštnost. Mech.“

„Mech?“ opakuješ a ujišťuješ se, jestli myslí prostě mech.

„Počkej, poslouchej,“ naznačuje, že by ti nyní nevyprávěl o obyčejném mechu. „Ten mech získal na dalekém ostrově od zahradníka, který pro pěstování používal okultní vědy a alchymii. Říkal mu Žravec. Můžeš ho nosit klidně v kapse, ale jak ho pokapeš speciální tekutinou, během chvíle sežere všechno, k čemu přilne. Na vlastní oči jsem viděl, jak sežral osla, když mi ten dobrodruh dokazoval svá slova. V životě před tím ani potom jsem zvíře neslyšel tak hrozně řvát. Ten mech jsem zasadil ve skleníku Vonných Zahrad. Poznáš ho podle malých bílých kvítků. Je to pro mech neobvyklé. Ale hlavně je pod ním zahrabán flakónek s tou tekutinou.“

Vstřebáváš tyto informace a říkáš si, že jestli se do Zahrad dostaneš, musíš se tento mech rozhodně pokusit najít.

„Jdi, chlapče, my už si tady s Havranem nějak poradíme,“ kývne k chlapci, který tě sem přivedl. Sedí na zemi a sleduje vás. Od doby, co stařec začal mluvit, jsi jeho přítomnost přestal vnímat.

„Snad se do Zahrad dostanu a podívám se po tom mechu,“ děkuješ za informaci a zvedáš se od starce.

„Počkej ještě,“ zdržuje tvůj odchod. Odhrne hadr vedle sebe a obnažuje dřevěný štít pobitý železnými nýty. „Ber. S tímhle máš větší šanci se tam dostat se zdravou kůží.“

Snažíš se namítnout, že jim nemůžeš vzít tuto obranu, ale starý muž tě předstihne: „O nás se neboj, my svůj osud známe,“ pousměje se tentokrát bez zakašlání.

Poznamenej si, že máš okovaný štít, jeho odolnost je 8. Dále za pomoc starci a obětování části vlastního léčivého balzámu získáváš 1 bod štěstí. Zapiš si klíčové slovo DOKTOR.

Poté tě chlapec doprovodil ven.

Pokračuj na 90 .

88.

Poklekáš ke starci. Zkoumáš jeho zranění a zjišťuješ, že bez balzámu není starci pomoci. Odstraňuješ cáry oděvů z jeho ran. Některé části samovolně zasychají a ostatní utahuješ provizorním obvazem z všudypřítomných hadrů.

Stařec pootevřel oči, když pocítil tvoji péči: „Mě už, chlapče, nemůžeš pomoci,“ promluvil k tobě, „já už mám svůj spokojený život za sebou. Možná bych ale za tvou péči mohl dát něco tobě.“

Odhrne hadr vedle sebe a obnažuje dřevěný štít pobitý železnými nýty. „Ber. S tímhle máš větší šanci se tam dostat se zdravou kůží. My už se tady s Havranem o sebe nějak postaráme,“ kývne hlavou k chlapci, který tě sem dovedl a na kterého jsi málem již zapomněl.

Chápeš starcovo přání, zvedáš štít a necháš se chlapcem vyprovodit ven do ulice

Poznamenej si, že máš okovaný štít, jeho odolnost je 8.

Pokračuj na 90 .

89.

Celá situace se zdá být dost podezřelá. Stařec může být nakažen nějakou nebezpečnou chorobou. Proto si svým oblečením zakryješ nos a ústa a co nejrychleji toto místo opouštíš.

Pokračuj na 90 .

90.

V úzké uličce jsi již prožil značnou část svého dobrodružství. Mohl jsi zde stokrát zemřít, ale i stokrát se něčemu naučit. Ač to může znít sebevíce nostalgicky, zanechal jsi zde kousek svého zdraví. Na toto místo nikdy v životě nezapomeneš.

Blížíš se k ohni, který toto zajímavé místo velmi intenzivně osvětluje. Zjišťuješ, že tato ulička končí.

Pokračuj na 69 .

91.

Dvě monstra se vydala k tobě. Jejich mohutnost a pohledy tě děsí. Usuzuješ, že bude lepší zmizet v parčíku. Otočíš se a běžíš od nich.

ZKUS ŠTĚSTÍ.

Štěstí 77 .

Smůla 81 .

92.

Přicházíš k místu, kde široká ulice ostře zatáčí vlevo. Krom několika ležících těl, poházených trosek, hořících oken a pár střech, nevidíš nic zvláštního. Běžný výjev dnešní noci. Trosky v ulici se zhušťují, sotva se mezi nimi protáhneš.

Pokračuj na 93 .

93.

Zastavuješ na rohu velkého domu. Kdybys šel dál, octl by ses na malém náměstíčku. Vlevo z náměstí je už brána do Vonných Zahrad. Rovně přes náměstíčko se nachází malý park, kterým jdou Zahrady obejít a vstoupit do nich malou zadní brankou. Na hlavní bránu teď není vidět, vidíš jen kousek náměstíčka.

Vykoukneš opatrně zpoza rohu a zkontroluješ bránu do Vonných Zahrad 94 .

Vyjdeš normálně na náměstíčko, a pak se rozhodneš, jak do Zahrad vejdeš 95 .

Pokusíš se tmou proplížit okolo náměstí do parčíku a najít zadní vchod do Zahrad 96 .

94.

Napochodovat na větší otevřenou plochu se ti dnešní divokou noc rozhodně nechce. Bude lepší se nejdříve porozhlédnout, nehrozí-li zde další nebezpečí. Upřímně řečeno, spíš by ses divil, kdyby nehrozilo. Vybereš nejméně osvětlený prostor a posloucháš. Dál z města slyšíš, jak se někde něco hroutí. Z jiného kouta výkřik, jehož autor právě zažil velmi hrůzný zážitek a z několika směrů praskání ohně. Z místa, které je objektem tvého zájmu, neslyšíš nic vybočujícího. Rozhodl ses vykouknout a opatrně podívat. Velmi pomalu a z nejtmavšího kouta vystrkuješ kousek hlavy a jedno oko.

Nejvýstižnější přirovnání, k tomu co právě vidíš, je kombinace mezi krokodýlem a dikobrazem. Tři metry délky plazoidní bytosti, na vrchní straně pokryté snad půl metrovými ostny. O takových bytostech jsi nikdy ani neslyšel. Jsou tu dvě a krmí se na nějaké mrtvole.

Zaútočíš na ně, dokud jsou zaujatí večeří 98 .

Pokusíš se tmou proplížit okolo náměstí do parčíku a najít zadní vchod do Zahrad 96 .

95.

Nevidíš důvod se schovávat. Dnešní klidný a pohodový večer běží naprosto standardně, tak proč si nevyjít na náměstíčko.

Vykročil jsi zvesela na otevřenou plochu, aby sis vybral, kudy do zahrad půjdeš. Pohledem na bránu Vonných Zahrad vidíš dvě divné zvířátka, kterak se pasou na ležící mrtvole. Přirovnal bys je asi k mixu krokodýla s dikobrazem. Tři metry délky plazoidní bytosti, na vrchní straně pokryté snad půl metrovými ostny. O takových bytostech jsi nikdy ani neslyšel. Trochu tě to překvapuje, nic podobného bys zrovna dneska rozhodně nečekal.

Ač nevědomky zastavil ses a chvíli na ně fascinovaně hledíš. Jeden z nich zavětřil a zvedl od krmě hlavu k tobě. Z jeho nozder zaznělo hluboké zavrčení. Tento signál přiměl i druhého tvora zvednout hlavu od jídla, aby tě také zahlédl. Ostny na zádech se jim vzrušeně zachvěly a společně, jako jedno zvíře, vykročili k tobě.

Zaútočíš na ně 107 .

Utečeš do parku 91 .

96.

Náměstíčko je možné obejít druhou stranou, směrem od Vonných Zahrad. Tím se dá dostat do parku a následně projít parčíkem. Tam najít zadní vrátka do Zahrad. Poodešel jsi od svého stanoviště a přemýšlíš, jak to nenápadně provést.

Nakonec ses rozhodl pro postup utajeného obchvatu.

ZKUS ŠTĚSTÍ.

Štěstí 73 .

Smůla 74 .

97.

U toho přeci nesmím chybět. To je jediné, co ti okamžitě bleskne hlavou. V duchu myslíš na rodinu a Dansoe. Pomyslně se s nimi loučíš. Teprve teď si uvědomuješ, že jsi po nočním putování vyhládlý. Najedl ses u Lanixe. Pootevřeným oknem notnou dobu posloucháš venkovní dění. Je to už pár chvil, co jsi z dálky za hranicí Vonných Zahrad zaslechl nářky a zvuky teroru. To tě osmělilo a na hledání věcí v sadu si bereš zapálenou olejovou lampu. Plamínek jsi stáhl na minimum. Během chvíle na smluveném místě najdeš zakopanou dřevěnou bednu.

Očistil jsi ploché víko od hlíny a otevíráš. Ihned na vrchu nacházíš koženou tornu, kterou otevřeš. Je tu v hebké látce zamotaný stříbrný prsten s modrým kamenem. Poslouží ti jako znamení pro knihovníka. Dále flakónek s rudou tekutinou. Je to Lektvar Života. Kdykoli ho vypiješ, povzbudí tě a obnoví plný počet životů (můžeš ho použít i během boje!). A kožený váček s 5 zlatými mincemi. Pak je tu několik zbraní a ty si můžeš vzít jednu z jejich kombinací:

Dřevěný štít, potažen kůží a lemován bronzovou obručí (odolnost 20) a palcát (+1 ke každému hodu v boji)

Luk s 20 šípy (nelze kombinovat se štítem) a krátký meč na obranu z blízka (meč +1 ke každému hodu v boji). K použití šípu budeš vždy vyzván v textu.

Dvě šavle (+2 ke každému hodu v boji a nelze kombinovat se štítem)

Zvolil sis zbraň a chystáš se k odchodu. Do deníku sis tedy připsal:

5 zlaťáků, Lektvar Života a zvolenou výzbroj

Pokud máš v deníku zapsané klíčové slovo DOKTOR, pokračuj na 108 .

Jinak pokračuj na 121 .

98.

S tesákem v ruce se kradmo vyplížíš zpoza rohu. Tmou podél zdi k těmto tvorům opatrně pokračuješ. Z torza na zemi rvou kusy masa, které ani moc nekoušou. Dvakrát převalí v tlamě plné ostrých zubů a nadhodí do krku. Krmení doprovází křupání a plakání. Krokodýlí ocas, poset ostny, se spokojeně převaluje ze strany na stranu.

ZKUS ŠTĚSTÍ.

Štěstí 76 .

Smůla 75 .

99.

Trpce sis připustil, že být hrdinou je lepší asi jen v představách a myšlenkách. V nich jsi často odplouval do bájných míst. Se sklopenou hlavou vyjdeš z Lanixova domku a zamíříš domů. Velké činy necháš důstojnějším hrdinům. Ty budeš doma doufat, že se jim podaří zvítězit. Cesta sem pro tebe byla dostatečná lekce, která ti bude dlouhou dobu připomínat tvé bláhové sny.

Rodina i Dansoe tě s velkou úlevou přivítala. Všichni obdivuhodně poslouchali vyprávění o noční cestě. Nejen pro ně, ale i pro přeživší lidi z okolí, jsi přeci jen hrdina. Procházíte velkým strádáním i malými radostmi a čekáte, jestli se Lanixovi a armádám, podaří zachránit svět. Konec.

100.

Chvíli se procházíš. Město se vzpamatovává z nočního řádění. Jen málo naivních lidí věří, že to byla ojedinělá záležitost. Ti trochu poučeni již vědí, že se dnes večer musí připravit na minimálně stejně tak kruté představení. Ty víš, že tou dobou budeš již za dříve bezpečnými zdmi města Buny. Na mysl se pokouší vydrat obava, co čeká asi za nechráněným městem.

Nakonec jsi vlezl do stínu opuštěné a vyklizené ruiny. Pobořené kamenné zdi nabízejí chládek, uryt před pohledy lidí a trochu pohodlí. Přestávka tě zasytila i posilnila.

Z deníku odečti 1 dávku jídla a přičti si 1 život.

Po odpočinku ses zvedl a vydal na okraj města.

Pokračuj na 142 .

101.

„Ha há! Tomu říkám slovo chlapa!“ zasměje se a plácne rukou do stolu. „Je to jednoduché, poslouchej. Každý hodíme jednou kostkou. Kdo hodí více, dostane od toho druhýho zlaťák. Když nám padne stejný číslo, sázka se o jeden zlaťák navyšuje a hraje se dál.“

Souhlasíš s pravidly a položíš zlaťák na stůl.

Hoď kostkou nejdříve za sebe a potom za protihráče. Přičti si nebo odečti zlaťáky podle výsledků. Můžeš také místo házení obětovat nějaké body štěstí. V tom případě automaticky vyhraješ několik kol, v tom případě odečti 1 bod štěstí a přičti 3 zlaté mince.

Už chceš přestat 104 .

Zůstal ti poslední zlaťák 110 .

Dostal ses na hodnotu 10 zlatých 117 .

102.

„Nech si svůj špinavej hazard pro jinýho hlupáka. Na takovou zlodějinu nejsem zvědav!“

ZKUS ŠTĚSTÍ.

Štěstí 113 .

Smůla 114 .

103.

„Díky za nabídku, příteli, ale musím jít, čas mě tlačí. Snad někdy příště,“ výmluvně se usmíváš a natahuješ na sebe výbavu a zbraně.

Muž ti oplatí šibalským úsměvem a pokývá vztyčeným ukazovákem. Jiskry v jeho očích naznačují, že chápe tvou výmluvu a už jen za tebou zvolává:

„Už to, že jsi nehrál, je tvé vítězství. Možná máš dneska opravdu šťastný den,“ smích se z jeho obličeje vytratí do zadumané pózy a již jen pro sebe pronese, „a to seš asi jedinej.“

Posilněn jsi vyšel z hospody a pokračuj na 142 .

104.

„Děkuji ti za hru, příteli, ale už raději přestanu. Pochopil jsem, kdy mám přestat,“ výmluvně se usmíváš a natahuješ na sebe výbavu a zbraně.

Muž ti oplatí šibalským úsměvem a pokývá vztyčeným ukazovákem. Jiskry v jeho očích naznačují, že chápe tvou výmluvu a už jen za tebou zvolává: „Už to, že víš kdy přestat, je tvé vítězství. Možná máš dneska opravdu šťastný den,“ smích se z jeho obličeje vytratí do zadumané pózy a již jen pro sebe pronese, „a to seš asi jedinej.“

Posilněn jsi vyšel z hospody a pokračuj na 142 .

105.

Vkročil jsi do malého parčíku. Je to okrajový okrasný parčík sousedící s Vonnými Zahradami. Návštěvníci ho často využívají, pokud ještě nějací kdy budou, k odpočinku a relaxaci. Udržovaným sestříhaným trávníkem se proplétá množství cestiček vysypávaných drobnými světlými oblázky. Nízké košaté stromy, které zde v létě skýtaly příjemný stín, nyní vrhají temnotu. Pokud by dnešní oblačná noc dovolila měsíčnímu svitu dopadnout až na zem, všudypřítomné stromy parku by ho velmi zredukovali. Ani zde nehoří ohně, takže dál do parku dopadá jen minimum světla. Oči máš naštěstí díky dnešnímu putování na tmu docela přivyklé. Nutkání vyrobit si louč po krátkém vnitřním boji zavrhuješ. Nechceš v tomto mikrolese působit jako světelný maják. Je-li zde temnota, raději s ní splyneš. Navíc jsi v tomto parku strávil spoustu času a znáš to tu velmi dobře.

Půjdeš nejkratší známou cestou k zadnímu vchodu do Vonných Zahrad 111 .

Zvolíš vedlejší cestičky 112 .

106.

Druhý ostnatý krokodýl zachroptěl a znehybněl. Rozhlédneš se, jestli nezahlédneš případného pozorovatele. Krom opakujícího se bordelu, osvětleném lokálními požáry, vidíš už jen bránu do Zahrad. Je lemována ozdobným kování, porostlým břečťanem. Na bránu do obou směrů navazuje dřevěný, vyřezávaný plot. Vonné Zahrady nevděčí svému názvu pro nic za nic. Z tohoto původně malého zahradnictví se časem stalo centrum okrasných a vonných květin a dřevin.

Konečně vcházíš do cíle tvé noční výpravy. Při průchodu bránou se cítíš jako oslavovaný hrdina z bájí. Dnešní večer považuješ za úspěšný křest ohněm. Při dnešní rozpravě s Lanixem ani jednoho z vás jistě nenapadlo, jakou závěrečnou zkoušku dnes ve tmě budeš skládat. Těšíš se, až ho najdeš a barvitě popíšeš své skutky, když tvou radost pomalu zahaluje stín připomínající důvod tvé cesty. Lanix zde má malý skromný domek v části u jezírka. Hned ses k němu vydal.

Pokračuj na 109 .

107.

Blížíš se k oněm tvorům. Čím jsi blíže, tím vypadají větší a dle jejich apetitu i hladovější! Ve světle ohně za nimi, se do prostoru varovně trčí několik trsů tenkých ostnů. Krok za krokem jdeš stínem vstříc těmto nechutným tvorům. Jsi touto hostinou tak fascinován. Tu se oba nahrbili a vystřelili proti tobě několik tenkých ostnů.

Hoď kostkou.

Padne-li 1 nebo 2, zasáhly tě dva ostny a kvůli jedu ztratíš 3 životy.

Padne-li 3 nebo 4 zasáhl tě jeden osten a kvůli jedu ztratíš 2 životy.

Padne-li 5 a 6, žádný osten tě nezasáhl.

Máš-li nějaký štít, k hodu přičti 2. Pak pokračuj ve čtení.

Obě krokodýlí monstra tě pak zahlédla a vykročila k tobě.

Pokračuj na 80 .

108.

Dobře si vzpomínáš na slova vyléčeného starce. Zvědavost ti nedá jinak, než že se musíš podívat do skleníku, aby ses přesvědčil o jeho historce. Skleníků je v Zahradách hned několik. Naštěstí jsi v nich byl tolikrát, že máš představu, kde by se Žravec mohl nacházet. Skromný plamínek lampy ti notně usnadňuje hledání, které trvalo asi půl hodiny. V zastrčeném koutě, za hradbou z několika ostrých kaktusů, jsi nalezl drobný trs mechu odpovídající popisu starce. Tak přeci měl pravdu, napadlo tě vzrušeně.

Dobře si pamatuješ, jak se s ním zachází. Stejně ti to nedá a jemně do něj dloubneš drobným klacíkem, který jsi zde v hlíně našel. Jak jsi čekal a doufal, nic se nestalo. Rychlým pohybem se ho dotkneš prstem. Stále nic. Odvážíš se k dalším několika dotekům, kontakt s mechem prodlužuješ. Je vlhký a jemný. Jen jeho nezvyklé bílá kvítka na tenkých stvolech trčí vzhůru.

Dobře tedy, říkáš si. Okolo tohoto záhadného zeleného ostrůvku odhrneš zeminu. Podhrabeš jej a opatrně vyjmeš. Tenké kořínky vyklouzly z hlíny snadno. Mech podržíš v jedné ruce a druhou několikrát hrábneš pod místo jeho výsadby. Vskutku, prsty narážíš na tvrdou, skleněnou lahvičku uzavřenou zavoskovaným korkem. Prohlédneš si ji proti lampě. Vidíš čirou tekutinu s olejnatou viskozitou. Jemně obojí očistíš, zabalíš a uložíš do malé kapsy torny.

Pokračuj na 121 .

109.

Tento útulný příbytek bys našel i poslepu. Již na určitou vzdálenost vidíš, že je ponořen do tmy. Teprve nyní začínáš přemýšlet nad tím, že Lanix také určitě neseděl na zadku. Ale co dělal a kde je teď? Číhá ve tmě a sleduje okolí? Vidí mě? Napadlo ho, že se za ním vydám? Nebo ho někdo napadl a on musel bojovat? Bojuje teď někde? Každopádně zde nejsou nikde patrny známky boje. Všiml sis toho již při vstupu do Zahrad. Jakoby se šílenství dnešní noci tomuto krásnému a vonnému místu vyhýbalo.

„Lanixi?“ zašeptáš k domku. Při tom se obezřetně rozhlížíš. Když se ti nedostává odpovědi, uděláš dva kroky vpřed a zkusíš to hlasitěji. Stále žádná odezva. Ve střehu přijdeš až ke dveřím. Nahneš se k oknu a pokusíš se nahlédnout. Všude tma. Opatrně zaťukáš na okno. Stále nic.

Jsi přesvědčen, že kdyby tu Lanix byl, určitě by o tobě věděl a dal by o sobě vědět. Bereš za kliku. Zjišťuješ, že je odemčeno. Pomalu otevíráš a nahlížíš. Ve tmě rozeznáváš známý prostor. Vešel jsi a zavřel za sebou dveře.

„To jsem já, Arheol. Jsi tu někde?“

Místnost mlčí. Netknuté zahrady a tento dům, tato garance bezpečí, tě osměluje. Zatemníš okna a rozsvěcuješ olejovou lampu, kterou zkušeným pohybem najdeš. Teple žlutá barva světla v místnosti rozlévá pocit uklidnění a oddychu. Dopisu na stole sis všiml ihned. Nahlédneš na něj a vidíš své jméno. Neváháš a dopis držíš v ruce.

Drahý Arheole, čteš-li tento dopis, znamená to, že jsi hoden. Těžká zkouška padla na tebe, mne i všechno obyvatelstvo světa. Ne však bezdůvodně. Lidé zapříčinili tuto zkázu strašným činem včera v noci. Tím vstoupili na rozcestí svého bytí a nebytí, jako tomu ostatně bývá pravidelně, každou dekádu. Zprávy o tom ke mně dorazily chvíli po tvém odjezdu. Bylo možné tě zastavit, ale musel jsi nejdříve urovnat věci doma. Tvé rozhodnutí a dovednost se sem dostat tě předurčuje a dokazuje, že jsem vybral a učil správně a že ty ses stejně tak dobře nechal vést.

Nemusíš přijímat toto břímě, avšak věz, že každá ruka, každá dobrá mysl a každý kousek odvahy a sebeobětování rozhodne o osudu všech. Rozmysli si proto dobře zda se vrátíš domů, kde bys byl také velmi potřebný nebo zda přijmeš úkol, který tíží mé srdce.

Já odjel do Choršalu za starým známým generálem. Jedu s poselstvím, a pomoci zorganizovat první armády. Odtud rozešleme další pokyny ostatním městům. Pro tebe mám jiný úkol. Je nutné, aby se k lidské armádě připojila Jízdní vojska Rady Pěti. Jistě je znáš pod legendárním pojmenováním Nebeská jízda. Rada byla vždy zdrženlivá k záležitostem ostatních lidí. Přesto je možné, je přesvědčit. Pomůže ti v tom moudrý druid Gabrielus žijící v Důstojném Hvozdě. Dlouhé generace byl členem Rady a má k lidem nejchápavější postoj.

Z pochopitelných důvodů zde nemohu napsat, kde ho najdeš. Jdi na místo, kde jsme se měli setkat za dva dny. Ukaž prsten, který jsem schoval s dalšími užitečnými věci na našem smluveném místě. Tam dostaneš potřebné instrukce.

Nyní musím odjet.

Buď přítomen, Lanix.

Pergamen držíš nějakou dobu v ruce a text projíždíš očima ještě několikrát. To že zde dopis vydržel až pro tebe, může být dobré znamení. Místo, kde jste se měli za dva dny setkat, je knihovna. Pro instrukce mám jít tedy tam, přemítáš. Smluvené místo je v sadě, třetí řada, druhý strom od východu. Lanix ti toto místo vštěpoval do paměti. Kdybych ti někdy musel předat něco důležitého, najdeš to zde, kladl ti pravidelně na srdce. Nyní to má své opodstatnění.

Dopis jsi spálil. Rozhoduješ se, zda přistoupíš na úkol, kterým tě pověřil. Znamená to odjet z Buny na neznámou dobu. Od rodiny a milované Dansoe. Znamená to možná jistou smrt. Ale zůstat zde? Co tím můžeš docílit? Odrazit několik útoků a čekat, jestli se Lanixovi a ostatním hrdinům, kteří se v tuto dobu jistě aktivizují, podaří postavit vojsko, strategii a možná nastolit pořádek? Stojíš před osudovým rozhodnutím.

Chopíš se úkolu od Lanixe 97 .

Nejsi připraven na takový úkol a vrátíš se domů 99 .

110.

Zamračeně se drbeš na hlavě. Přes koženou stěnu váčku mneš mezi prsty poslední zlaťák. Chlápek se spokojeně usmívá, rovná nově nabyté mince do úhledného komínku a těší se z nich. Ostatní u stolu, kteří vaši hru celou dobu sledovali, se škodolibě smějí.

„Chlapi, další runda jde na mě,“ prohlašuje pobavený vítěz, což zesiluje radost ostatních.

S pokorou uznáš svou hloupost a prohru a odejdeš 119 .

Nazveš muže podvodníkem a budeš se dožadovat peněz zpět 123 .

111.

Procházíš temnou parkovou uličkou. Zvolil jsi nejkratší cestu, ale nespěcháš. Pohybuješ se od stromu k stromu, abys nenarušoval přirozenou siluetu okolí. Dopadá sem minimum světla a právě o to jsi opatrnější. Výhoda skrytu v temnu se může snadno změnit v nevýhodu a nepříjemné překvapení.

Po několika metrech jsi zvolil strategii chůze těsně vedle cesty, protože ať jsi našlapoval sebeopatrněji, kamínky na cestě při každém došlápnutí zakřupaly a zavrzaly. Zdá se, že to vychází a metr za metrem se přibližuješ k cíli. Tímto stylem našlapování ve tmě jsi došel přibližně do poloviny cesty, když jsi svědkem něčeho, co bys ještě včera nazval neuvěřitelným.

Přitiskl ses opět k jednomu stromu, abys pro případného pozorovatele splynul s jeho kmenem. Na kmeni jsi pocítil, zprvu drobné, za okamžik stupňující se vibrace. Pohlédl jsi udiveně na dlaň, kterou jsi o strom opřený, jelikož ta zaregistrovala tyto vibrace jako první. Ustupuješ o krok zpět od stromu a preventivně připravuješ tesák.

Chvění kůry se zvětšuje do takové míry, že jsou pohyby vidět i okem. Listy začaly šelestit, jak o sebe divoce třou. Ozvalo se hlasité křupnutí a pak zvuk odlupující se kůry. Před tvým zrakem se od kmene stromu odlupuje dva metry vysoká postava.

Nejsi schopen pohybu. Podvědomě se o něj ani nesnažíš. Dnešní noc tě naučila, že není kam utéct. Je třeba se problému postavit vždy tam, kde je. Uvědomuješ si, že se to plně shoduje s radou Lanixe. Říkával, jednou utečeš a stále budeš utíkat!

Proces oddělování se završil. Místo očí díry, místo úst, díra, místo nozder díry. Jakási kůrová bytost na tebe tupě hledí. Cítíš, že jediný důvod její existence je nepustit tě dál.

Kůrový voják: 5, 6, 5, 5, 4, 5, 5, 5, 4, 3

Pokud zvítězíš, pokračuj na 115 .

112.

Odbočil jsi od hlavní cesty a zamíříš do spleti vedlejších cestiček lemovaných lavičkami. Některé míří k altánkům a bazénkům. Některé slouží jako naučná stezka. Kolem jsou důmyslně vysazené stromy a ozdobné keře, které na jaře a v létě těší návštěvníky pestrou mozaikou květů různých velikostí a tvarů, barev a vůní. Za bílého dne je z cest vidět na množství soch a výjevů z historie města Buny.

Držíš se při zemi a pohybuješ se poblíž keříků a zakrslých stromků. Snižuješ tak svou siluetu a splýváš s prostředím. Výkřik nějakého tvora, který zazněl někde za hranicí parku, tě přinutil více se přikrčit. Zdánlivé nebezpečí pominulo. Než se stačíš narovnat, zavětřil jsi povědomou vůni. Nasaješ více vzduchu. Vůně pochází od země. Je pozoruhodné, jak ti pohyb v absolutní tmě zbystřil ostatní smysly. Zaměříš se na zdroj a pod větvemi keříku nahmatáš malou houbičku, hříbkovitého tvaru. Odlomíš ji a zvedneš do úrovně slabého proužku měsíčního světla, který sem proniká mezi stromy. Její namodralá hlavička s tendencí jemně zářit na světle potvrzuje tvou domněnku, kterou jsi nabyl podle vůně. Je to houba Štěstěnka. Babky kořenářky tvrdí, že přináší štěstí a s oblibou ji sušenou přidávají do různých lektvarů i talismanů. Navíc je velmi chutná, a proto jsi ji bez váhání snědl.

Připiš si do deníku 1 bod štěstí

Sotva jsi polkl, zem kolem tebe se zahoupala, nadmula a kolem tebe se vymrštily šlahouny. Šátrají v kruhu kolem tebe. Nahmataly tvou pravou nohu a ihned se okolo ní omotaly. Pěkný štěstí, pomyslíš si vztekle.

Hoď kostkou, padne-li 1-4, otoč na 120 .

Padne-li více, pokračuj na 118 .

113.

Vystartoval jsi tak důrazně a věrohodně, že chlapíka přešel všechen smích. Zasunul se trochu pod stůl. Vstaneš a natahuješ na sebe výbavu a zbraně. Muž ti oplatí vážným pohledem. Strach v jeho očích naznačuje, že chápe. Když odcházíš, nedá mu to a zvolává za tebou:

„Už to, že jsi nehrál, je tvé vítězství. Možná máš dneska opravdu šťastný den,“ obličej se ponoří do zadumané pózy a již jen pro sebe pronese, „a to seš asi jedinej.“

Posilněn jsi vyšel z hospody a pokračuj na 142 .

114.

Muž praští korbelem o stůl. Pobavený výraz vyzyvatele se letmým přechodem změní ve výhružnou tvář:

„Co si tady vyskakuješ, ty cucáku!“ muž se pomalu narovnává jako kobra. Budu ti muset dát lekci slušnýho chování.“ Natáhne po tobě ruku a snaží se tě chytit pod krkem.

V tomto prostoru a důsledkem situace nemůžeš používat zbraně, proto si k hodům nepřipisuj žádný bonus.

Hráč kostek: 7, 7, 6

Po rvačce pokračuj ve čtení:

Vyměnili jste si několik úderů, když se vás ostatním podařilo od sebe odtáhnout. Rozzlobeně si posbíráš své věci a odejdeš z hospody.

Pokračuj na 142 .

115.

Tvor je mohutný a má velkou výdrž, za to je velmi pomalý. Máchá tlustýma dřevěnýma rukama, většinou však marně. Po každém úhybu si tesákem odloupl kus kůry. Zaměřil ses na jedno místo, až se ti podařilo vysekat otvor do útrob bytosti. Zarazil jsi tam tesák a z rány vytekla horká smůla. Kůrová postava začala ztrácet hybnost přímo úměrně vyteklému obsahu. Vyhnul ses ještě několika marným pokusům o útok, až se s tím posledním převážil a celé jeho tělo následovalo směr jeho paže. Skácel se na zem, kde se rozpadl. Zbyla z něj jen hromada rozlámané kůry.

Tesák otřeš, dokud je smůla ještě horká, aby neulpěla na ostří. Jsi zvyklý se nikde zbytečně nezdržovat, tak jsi hromadu obešel a vydal se dál k zadnímu vchodu do Vonných Zahrad.

Tam jsi již naštěstí došel bez větších problémů. Bezpečně poznáváš malou branku zasazenou v dřevěném, vyřezávaném plotě. Je to jen pracovní průchod pro člověka a kárku. Podle očekávání je zamčená. To tě ale dnes nemůže vůbec zastavit. Jedním zkušeným skokem ji překonáváš.

Konečně vcházíš do cíle noční výpravy. Cítíš se jako oslavovaný hrdina z bájí. Dnešní večer považuješ za úspěšný křest ohněm. Při dnešní rozpravě s Lanixem ani jednoho z vás nenapadlo, jakou závěrečnou zkoušku dnes ve tmě budeš skládat. Těšíš se, až ho najdeš a barvitě popíšeš své skutky, když tvou radost pomalu zahaluje stín připomínající důvod tvé cesty. Lanix zde má malý skromný domek v části u jezírka, kam ses ihned vydal.

Pokračuj na 109 .

116.

Zachováváš chladnou hlavu. Neděláš prudké ani zbytečné pohyby. Tesákem prořezáváš šlahoun za šlahounem. Když se jich na zemi nehybně válí šest, ostatní se odmotaly a vklouzly zpět pod zem. Z tesáku o trávu otřeš smradlavou a tmavou tekutinu, která vytékala z odřezaných chapadélek. Postavil ses na nohy. Snad ti Štěstěnka, kterou jsi před tím snědl, přinese někdy opravdu štěstí.

Již se zde déle nezdržuješ a pokračuješ ke klikatým cestičkám. Zakrátko tě dovedly k zadní brance do Vonných Zahrad.

Tam jsi již naštěstí došel bez větších problémů. Bezpečně poznáváš malou branku zasazenou v dřevěném, vyřezávaném plotě. Je to jen pracovní průchod pro člověka a kárku. Podle očekávání je zamčená. To tě ale dnes nemůže vůbec zastavit a jedním zkušeným skokem ji překonáš.

Konečně vcházíš do cíle noční výpravy. Cítíš se jako oslavovaný hrdina z bájí. Dnešní večer považuješ za úspěšný křest ohněm. Při dnešní rozpravě s Lanixem ani jednoho z vás jistě nenapadlo, jakou závěrečnou zkoušku dnes ve tmě budeš skládat. Těšíš se, až ho najdeš a barvitě popíšeš své skutky, když tvou radost pomalu zahaluje stín, připomínající důvod tvé cesty. Lanix zde má malý skromný domek v části u jezírka, kam ses ihned vydal.

Pokračuj na 109 .

117.

„Ech,“ zabručel naštvaně chlapík, „dneska máš víc štěstí než rozumu, mladej.“

Spokojeně mince sázíš do váčku a jsi rád, že se na tebe usmálo tolik štěstí.

„Ale co, vono je to dneska vlastně jedno. Stejně se to tady všechno zbláznilo! Jdu se přihlásit do noční hlídky,“ dodal ještě nakonec. Zvedl se a odešel z hospody. Naditý váček sis zavěsil k pasu, navlékl na sebe výstroj, zbraně a odejdeš z hospody.

Pokračuj na 142 .

118.

Rychle se orientuješ a odhaduješ podzemní střed a zdroj vycházejících chapadélek. Všiml sis, že se zde země také trochu pohybuje nahoru a dolů. Nečekáš, než tě to více pohltí. Přiložíš špici tesáku na vyboulenou zeminu a silou na něj nalehneš.

V ten moment se pod tebou ozvalo zlověstné zapištění tlumené vrstvou hlíny. Kolem tesáku se ze země vyřinul proud tmavé, lepkavé, smradlavé tekutiny. Zbývající šlahouny rázem opustila všechna síla i pohyblivost.

Vyprostíš se z mrtvých cancourů a otřeš tesák o trávu. Snad ti Štěstěnka, kterou jsi před tím snědl, přinese někdy opravdu štěstí.

Již se zde déle nezdržuješ. Pokračuješ ke klikatým cestičkám, aby tě zakrátko dovedly k zadní brance do Vonných Zahrad.

Tam jsi již naštěstí došel bez větších problémů. Bezpečně poznáváš malou branku zasazenou v dřevěném, vyřezávaném plotě. Je to jen pracovní průchod pro člověka a kárku. Podle očekávání je zamčená. To tě ale dnes nemůže vůbec zastavit a jedním zkušeným skokem ji překonáš.

Konečně vcházíš do cíle noční výpravy. Cítíš se jako oslavovaný hrdina z bájí. Dnešní večer považuješ za úspěšný křest ohněm. Při dnešní rozpravě s Lanixem ani jednoho z vás jistě nenapadlo, jakou závěrečnou zkoušku dnes ve tmě budeš skládat. Těšíš se, až ho najdeš a barvitě popíšeš své skutky, když tvou radost pomalu zahaluje stín, připomínající důvod tvé cesty. Lanix zde má malý skromný domek v části u jezírka, kam ses ihned vydal.

Pokračuj na 109 .

119.

Můžeš si pouze sám sobě vyčítat naivitu a vlastní hloupost. Po této lekci na sebe navlečeš výbavu, výzbroj a naštvaně opouštíš hospodu.

Tvá poctivá hra a sebezapření ti přineslo 1 bod štěstí. Snad se ti to někdy vrátí.

Pokračuj na 142 .

120.

Útok byl nenadálý. Zprvu ses nechal zaskočit. Chapadélka omotaly i tvou druhou nohu a pas, což tě přitáhlo a uzamklo na zemi. Víš, že panika by byl tvůj nepřítel a zároveň rozsudek smrti. Tesák máš připraven k boji s rychlými, ale úzkými šlahouny.

Šlahouny: 8, 7, 6

Pokud vyhraješ, otoč na 116 .

121.

Máš pocit, že jsi zde vykonal vše, co jsi mohl. Lanix je pryč a ty ses rozhodl vydat na velkou cestu. Máš za sebou dost dlouhou noc. I na tebe právě dolehla únava. Jdeš pomalým krokem zpět do Lanixova příbytku. Chceš si odpočinout a posilnit se.

Dlouho jsi nespal. Probudil ses za úsvitu. Přesto jsi naplněn spokojeností nad svou včerejší cestou.

Odpočinkem jsi získal 2 životy a maximální hranice možných životů se zvedla z 10 na 12.

S dovolením sis nabral jídlo z Lanixovích zásob, překontroloval výzbroj a obsah torny. Není důvod se zde dále zdržovat. Spíše naopak - měl bys co nejdříve vyjít, říkáš si dokola. Opouštíš Lanixův dům a procházíš důvěrně známá místa Vonných Zahrad. Vybavuje se ti, jak jsi zde začal být žákem velkého mistra. Každý kout, kam dohlédneš, neomylně něco připomíná.

Poznač si v deníku, že máš 5 dávek jídla.

Prošel jsi hlavní vstupní branou z Vonných Zahrad na ulici. Zjišťuješ, kolik obyvatel zůstalo schovaných a přežilo dnešní noc. Lidé se osmělují, vychází ze svých domovů. Ohledávají mrtvé na ulici a přiřazují jim totožnost. Pláč pozůstalých a nářek raněných je místy přehlušován hlukem z odklízení trosek.

Že by se ty hrozné věci děly pouze s příchodem tmy? Nebo je to začátek velkých událostí a změn? Přemítáš nad relativním klidem dnešního rána. Proplétáš se zbytky kulis nočního hororu a vyhýbáš se kalužím krve. Cestu do knihovny pochopitelně znáš a volíš tu nejrychlejší.

Stoupající slunce pomáhá lidem překonávat strach. Ulice se zaplňují. Krom pomoci raněným a skupin, odklízejících a prohledávajících trosky, se začínají tvořit hloučky breptajících lidí. Každý se zaručenou informací co že nás to včera postihlo. Každý druhý že to vždycky říkal. Začínají se objevovat oddíly městské gardy, které měly v noci plné ruce práce s ochranou důležitých městských částí, budov a hlavně veledůležitých představitelů městské rady a šlechty. Události začínají mít organizovaný charakter.

Jak cesta ubíhá, sleduješ dění kolem sebe. Všímáš si jedné postavy. Celá zahalena v tmavě hnědém plášti s kapucí přes hlavu. Opřena na rohu dvou ulic, leštíc svou píšťalu. Krysař. Dojdeš k němu a prohlížíš si ho. Všimne si tvého zájmu a pohlédne na tebe.

Kývne hlavou k mumraji a říká: „Uklízej město a večer to přijde nanovo.“

„Co ty o tom víš?“ ptáš se.

Krysař se jen výmluvně zasměje. Žluté zuby se zakřiví a v očích problesknou spokojené jiskřičky: „Budu mít hodně práce, bude hodně krys.“

V tom má určitě pravdu. Pomyslíš si. A bohužel si musíš připustit, že pravdu má dvojnásobnou. Máš neblahý pocit hraničící s jistotou, že s příchodem tmy se události budou opakovat. Dle výrazů upachtěných lidských obličejů kolem vás usuzuješ, že to tuší i ostatní. Čas velké změny nadešel.

Pokud máš zapsané klíčové slovo CHOCHOLKA, pokračuj na 125 . Jinak pokračuj ve čtení.

Nechceš si krysaře dál všímat a pokračuješ do knihovny 122 .

Chceš se dozvědět více o jeho práci 124 .

122.

Nad jeho slovy nemá cenu dále nějak přemýšlet. Události naznačují, že je to prostě tak a musíme si s tím poradit. Je-li pravda, že má vše na svědomí Setakova kletba, bude se dít ještě spousta záhadných i ničivých událostí.

S těmito myšlenkami sleduješ snažení spoluobčanů. Pak jen souhlasně pokývneš a bez dalších řečí odejdeš od krysaře. Pokračuješ do knihovny.

Otoč na 126 .

123.

„Ty si myslíš, že jsem ten tvůj podvod neprokoukl?“ zakřičíš na něj a vztyčíš se tak rychle, že se židle za tebou převrátila.

ZKUS ŠTĚSTÍ.

Štěstí 127 .

Smůla 128 .

124.

„Chytání krys, to je věda,“ odpovídá obratem a doplňuje, „krysy jsou pěkně chytrý a poslední dobou jsou více agresivní. Jako by ty malý potvory cejtily chaos.“ Druhou část věty si říká spíše pro sebe. Pak se vrátil k tobě: „Některý krysy narůstají děsivých rozměrů. Nevíme přesně co se to s nima děje, ale naše profese začíná být už docela životu nebezpečná. Ták-je pravda, že čas od času někdo z nás natáhnul bačkory i dříve. To když si nedá pozor a nějaká ho pokouše, nakazí nějakou hnusnou nemocí. Ale teď je to jiný,“ kroutí opět hlavou, „ale jak říkám, bude hodně práce a hodně peněz.“

S teorií o souvislosti nastupujícího chaosu a chováním krys musíš souhlasit. Čím více se daří těmto hlodavcům, tím hůře pro lidi. Taková doba přeje krysařskému řemeslu nejvíce.

Dokončuješ úvahu, když k vám přiběhne malý klouček. Sotva doběhne, udýchaně spustí: „Pane krysaři, prosím vás, táta mě posílá, že prej honem bysme potřebovali krysaře. V noci se k nám natáhlo ohromný hejno samejch velkejch hnusnej krys.“

Krysař protáhne mezi žlutými zuby plivanec, který se rozpustí v blízké kaluži, kde se mísí nepořádek a krev. Pak výmluvně pohlédne na tebe, jako by chtěl říci, vidíš, co jsem říkal. Vykouzlí něco, čemu by se s velkou dávkou fantazie dalo říkat úsměv, odlepí se od zdi a nechá se chlapcem odvést do mumraje lidí.

Pokračuj na 126 .

125.

„Chytání krys, to je věda,“ odpovídá obratem a doplňuje, „krysy jsou pěkně chytrý a poslední dobou jsou více agresivní. Jako by ty malý potvory cejtily chaos.“ Druhou část věty si říká spíše pro sebe. Pak se vrátil k tobě: „Některý krysy narůstají děsivých rozměrů. Nevíme přesně co se to s nima děje, ale naše profese začíná být už docela životu nebezpečná. Ták-je pravda, že čas od času někdo z nás natáhnul bačkory i dříve. To když si nedá pozor a nějaká ho pokouše, nakazí nějakou hnusnou nemocí. Ale teď je to jiný,“ kroutí opět hlavou, „ale jak říkám, bude hodně práce a hodně peněz.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Osudová hranice.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.