Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Anita Ponešová a Lenka Tréglová

Máta

Vydala Grada Publishing, a s
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada cz, www.grada.cz
tel : +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 6980. publikaci

Odpovědná redaktorka Alice Zavadilová
Sazba a grafická úprava Jakub Karman, Art007
Formát ePub Štěpán Böhm
Fotografie na obálce Depositphotos
Fotografie v textu Anita Ponešová a Depositphotos
Omalovánka Jolana Daňková
Počet stran 112
První vydání, Praha 2018
Vytiskla tiskárna FINIDR

© Grada Publishing, a s , 2018
Cover Design © Grada Publishing, a s , 2018

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-2136-6 (ePub)
ISBN 978-80-271-2135-9 (pdf)
ISBN 978-80-271-0726-1 (print)

Předmluva

Máta, drsná holka
se zlatým srdcem

„Aroma vodní máty rozjásá srdce člověka.“

Anglický botanik a bylinkář John Gerard, 1597

Chcete bylinkovou zahrádku, ale nejste žádný Mičurin? Začněte mátou. Chcete pěstovat bylinku, kterou využijete na vaření, pečení, do limonády, na čaj i do koktejlů? Máta je vaše holka. Chcete bojovat proti hmyzu i pleveli na zahrádce s minimem chemie? Máta to všechno zvládne. A že je na záhonu trochu invazivní? No, i ta nejlepší kamarádka se někdy rozsedí a ne a ne opustit vaši kuchyň a rozpovídanou řeč. Přesto si umím představit nepříjemnější zahradní práci, než je pletí kořenů tak voňavé bylinky.

Je to úleva, starat se o rostlinu, která nepotřebuje chránit a oťuťávat jako princeznička.

Kdysi mi na záhonu sváděla máta boj s meduňkou. Nádherné polštáře obou bylinek v několika odstínech svěží zeleně bujely takřka před očima. Každý závan větru z toho směru přinášel nebeskou vůni a včely měly u nás na zahradě pré. Nevědomky jsem nadržovala sladké a utlačované meduňce, protože jasně prohrávala na body, a chodila jsem mátu poctivě protrhávat. Byla to úleva starat se o rostlinu, která nepotřebuje chránit a oťuťávat jako princeznička. Máta není žádná citlivka – po každém mém nájezdu jen pohodila stonky a rozpřáhla se drze do všech stran. Síly byly zkrátka vyrovnané.

Každý druh máty je invazivní svým způsobem a lstivý zahradník to dokáže využít ve svůj prospěch. Třeba kořínky jablečné máty (mentha suaveolens), druhu vyšlechtěného pro čaje a sirupy s vůní jablka a sladkého mentolu, vysílají pod zemí dlouhé vyslance, kteří po nějaké době zdřevnatí. Čímž vznikne ideální síť pro zpevnění svahu, kterému hrozí sesunutí. Máta klasnatá (mentha spicata známá jako spearmint, zahradní máta nebo rybí máta) je sice opravdový agresor, ale když ji zasadíte k budově nebo betonovému okraji plotu či chodníku, máte dekorativní, bezpracný a odolný polštář svěží voňavé zeleně.

S mátou se zkrátka připravte na intenzivní vztah plný energie, ve kterém nehrozí stereotyp ani nuda. A jak řekl v úvodním citátu anglický botanik a autor jedné z nejrozsáhlejších knih o bylinkách – za odměnu rozjásá vaše srdce.

Mátový základ

Milujete mojito, čaj z čerstvé máty vám dělá dobře na žaludek a víte, že napít se po mentolové žvýkačce džusu není dobrý nápad. To je tak zhruba obecná znalost poutající se k mátě. Výjimku tvoří pouze zahradníci, kteří dostanou při vyslovení jejího jména poněkud sveřepý výraz. Následující stránky by vám mátový základ měly poněkud doplnit. A začneme tam, kde vzala své jméno – v říši mrtvých.

Úvod

Incest, nevěra
a dobytí světa

Vodní nymfa Minthe se proměnila v rostlinu, která vydávala omamnou vůni. Zvlášť když po ní šlapala vytočená manželka jejího milence.

Řečtí bohové a bohyně měli roztomilý zvyk měnit nepohodlné smrtelníky i nižší mytické bytosti ve zvířata a rostliny. Většinou v tom byla láska, žárlivost, nebo aspoň sex, kterému často ani zmíněná proměna nezabránila. V případě najády, která dala jméno mátě, byl ale po božím zásahu se sexem konec.

V našem příběhu hraje roli svůdce pán podsvětí Hádes, bratr samotného Dia, jehož království obklopovalo několik řek, kolem kterých se to hemžilo vodními nymfami zvanými najády. U řeky Cocytus žila jedna, která se do svého řekněme nadřízeného Háda zamilovala – jmenovala se Minthe. Šéf podsvětí měl ale manželku Persefonu. Těžko říct, jestli ta svého muže milovala, protože ke sňatku ji donutil únosem, ale časem si člověk asi zvykne i na podzemní království. Když Persefona zjistila, že jí Minthe svádí manžela, probudila se v ní dcera své matky, bohyně veškeré přírody Demeter. Na milou Minthe nastoupila a proměnila ji v rostlinu podobnou kopřivě. Jenže mytologie v tomhle případě fandí milence, a proto Minthe jako kopřiva jen vypadala, a když po ní naštvaná Persefona dupala, vydávaly lámané stonky nové květiny sladkou a svěží vůni. Tak prý vznikla máta.

Čistě pro zajímavost, Persefonina matka Demeter byla sestra jak Háda, tak Dia. A Persefonu měla právě s Diem. Takže Zeus byl Persefonin strýc i otec zároveň a Hádes byl zase strýc i manžel. Možná z toho milá Minthe vyšla nejlépe. Představte si ty rodinné oslavy…

Možná celá historka vznikla proto, že se z voňavé máty vázaly ve starém Řecku pohřební kytice. Když si představíte, jaké tam bylo teplo, tak je logické, že pozůstalí rádi zabořili v přítomnosti nebožtíka nos do mátových lístků proložených snítkami rozmarýnu.

Vůně máty

Uklidňující účinky hledejte jinde. Mentolová vůně máty energizuje, probouzí a osvěžuje. Bolí vás hlava? Pak si potřete spánky pár kapkami mátového esenciálního oleje nebo jej nakapejte do koupele. Je ovšem možné, že pak dostanete hlad, protož máta povzbuzuje chuť k jídlu. A taky chuť na sex. Jak už jsme řekli, uklidňující účinky nečekejte.

Věkem vysušenou mátu ostatně nacházeli archeologové i v egyptských hrobkách, z čehož vyplývá, že si své místo v pohřebnictví našla už tisíc let před Kristem. Ale abychom nebyli jen morbidní, máta byla ve starých civilizacích i symbolem pohostinnosti. V antickém Řecku se z ní připravoval nápoj na základě fermentovaného ječmene. Řekové rozhazovali mátu i na podlahách chrámů, čistili jí jídelní stoly před podáváním pokrmů a vhazovali lístky do osvěžujících lázní.

Římané ji přidávali do vína a omáček a připisuje se jim i zásluha na importu máty do Anglie, odkud se pak s prvními osadníky dostala do Ameriky.

Úleva pro přejedlíky

Rodové jméno Mentha je pravděpodobně odvozeno z latinského mente, myšlení, protože se věřilo, že máta stimuluje činnost mozku. Válečník, filozof a autor nejvýznamnější přírodovědecké encyklopedie starého Říma Gaius Plinius Secundus to podpořil názorem, že věnec z mátových listů pomáhá učencům při soustředění. Zároveň prý taky tlumil vášeň, a mohl dokonce zabránit menstruaci. Ten poslední účinek si asi učenci neověřili osobně, ale i současné bylinkářky potvrzují, že máta minimálně uvolňuje menstruační bolesti a tlumí pocit hladu, který někdy tyto problémy provází. Pliniova encyklopedie měla 37 svazků a vyčerpávajícím způsobem shrnula vše, co tehdejší učenci věděli o přírodě. Takže bychom mu měli věřit i to tlumení vášní – kterým zřejmě máta uvolňuje svému uživateli více času na vědecké bádání.

Na druhou stranu staří Arabové u sebe nosili snítku máty, protože podle nich podporovala mužnost a odvahu. Proto prý dodnes milují silný mátový čaj. Určitě nevadí, že kromě této funkce umí mátový výluh zklidnit žaludek, pomoci zažívání, vyléčit nachlazení a ztlumit bolest v krku.

Už v devátém století našeho letopočtu měla máta velké množství odrůd a často se pokládala k sýrům a přidávala do pytlů s obilím, aby odháněla hlodavce. Také se věřilo, že nošení máty zvýší úspěch a zajistí blahobyt, proto lidé vkládali její listy do váčků s penězi, nebo ji věšeli v domě, aby zajistila bezpečí jeho obyvatel.

Ve Francii byla máta ve 14. století součástí nápojů lásky a používala se k bělení zubů. Dvě mouchy jednou ranou. Kromě afrodiziakálních účinků zabíralo ve středověku asi i to, že máta umí osvěžit dech – a v době, kdy byla koupel považována za zdraví nebezpečnou záležitost, zamaskovala skutečnost, že člověk se s vodou potkal maximálně o povodních.

Druidi a drogy

Máta byla odpradávna jednou z oblíbených bylin letního slunovratu a největší sílu prý obsahovala právě rostlina sbíraná v tento den ráno. Při obřadech nejrůznějších náboženství i kultů se házela do ohně nebo pálila v kadidelnici. Máta se také používala k obnovení sil po delších rituálech nebo stavech transu. Protože povzbuzuje činnost mozku, bylo zvykem pít mátový čaj před rituálem nebo během dlouhé meditace nad nějakým problémem. Tradičně byla máta peprná považována za vizionářskou bylinu, která pozvedá ducha a přináší prorocké sny. Používá se při ochranných a očistných rituálech – čistí vzduch od přetrvávajících emocí, odstraňuje iracionální strachy. Je prý i skvělým pomocníkem při hledání směru a jasnosti duše.

Historie žvýkačky

Dnes máme mátu kromě zubních past a jedovatě zeleného likéru spojenou hlavně se žvýkačkami. Zajímavé je, že historicky se máta a žvýkání potkaly až hodně pozdě.

Pravěký člověk žvýkal kůru z břízy, staří Řekové vosk, Mayové pryskyřici – cesta k dnešní osvěžující mentolové žvýkačce byla dlouhá. Máta dokonce ani nebyla první příchutí, tou se stala lékořice. Bylo to v roce 1871 a populární „chewing gum“ dostala jméno Black Jack. Její vynálezce, americký fotograf Thomas Adams, pak přešel ve výrobě z hrudek na tyčinky a jako druhou příchuť nabídl přežvykujícímu trhu tutti-frutti. Teprve pak přišla máta.

V první světové válce už američtí vojáci žvýkali „fefrminc“, zatímco ti evropští převalovali v puse tabák a plivali hnědou břečku. Když vstoupily Spojené státy do druhé světové války, udělal syn zakladatele firmy Philippe Wrigley geniální vlastenecký i marketingový tah. Stáhl z veřejného prodeje tři druhy žvýkaček – Juicefruit, Doublemint a Spearmint – a vyráběl je jen pro armádu. Každý voják měl mít u sebe balíček žvýkaček Wrigley. Když se pak Američané vylodili ve Francii, poznali jejich chuť i Evropané.

Takže asi není divu, že dnes jsou největším vývozcem oleje z máty peprné právě Spojené státy. Najáda Minthe ovládla celý svět a usídlila se na Divokém západě. O tom, kam ji pak vytlačila kukuřice a kdo šlape Američanům v mátovém byznysu na paty, více na dalších stránkách.

Žvýkačka a džus

Kdo se někdy na mentolovou žvýkačku napil pomerančového džusu, ví, že v tu chvíli chutná jako kyselina z baterie. Je to proto, že máta ve žvýkačce na chvíli zmate vaše chuťové buňky a ty pak místo sladkosti ovoce vnímají jen svíravou kyselost. Ještě horší je pomeranč po vyčištění zubů, ale tam za to nemůže máta – je to vina pěnivých přísad. Ty oblbnou buňky na vašem jazyku tak, že jim pomeranč přijde dokonce hořký.

Peníze

Cena máty

Největším producentem oleje z máty peprné jsou Spojené státy. Ročně se ho tam vydestiluje 2 600 tun. Abychom to přirovnali k něčemu přiměřenému – je to váha sto třiceti soch Svobody.

Jako jedna z nejoblíbenějších a nejpěstovanějších bylinek je máta vděčným obchodním artiklem. Většinou se na trhu objevuje ve formě esenciálního oleje, který se z rostlin získává pomocí destilace. Listy a květy rostliny se propaří, pára se vysráží, nechá stéct a v ní je kromě vody tenká vrstvička esenciálního oleje. Množství získaného oleje je v závislosti na druhu máty a kvalitě sklizně přibližně 2,5 procenta. Jeho cena se na evropském trhu pohybuje zhruba nad tisícem korun za kilogram. Pro srovnání – nejdražší esenciální olej na světě pochází z lístků damascénské růže a jeho cena je 640 korun za pouhý mililitr.

Tři největší producenti máty a výrobků z ní jsou USA, Indie a Čína. Spojené státy a Indie jsou navíc největšími výrobci mátového oleje do žvýkaček, zubních past, ústních vod a pro spoustu dalších využití.

V USA se vyrábí nejvíce oleje z máty peprné na světě – a to zejména na Severozápadě (začalo to v roce 1800 v okrese Wayne ve státě New York, ale těžiště produkce se brzy přesunulo do Michiganu). Protože se tam ale rozmáhá kukuřice, na které se dá přece jen vydělat víc, máta se stahuje spíš na jih. Její pěstitelé se nejdříve báli, jestli se tam bude vlhkomilné rostlině dařit, ale ukázalo se, že za přispění dusíkatých hnojiv se jí v novém bydlišti líbí stejně jako na Divokém západě.

Na druhém místě je Indie, kde se vyrábí spousta esenciálních olejů a mátový je jedním z nejoblíbenějších. Tradičně vyráběla Indie zhruba třetinu americké produkce, ale protože USA poslední dobou polevily, indický podíl na trhu stoupl. Ceny indického mátového oleje jsou navíc nižší než v mnoha jiných zemích. Možná i díky tomu (a taky díky stále rostoucí oblibě aromaterapie) mátový obchod přímo kvete. Takže kdybyste toužili v příštích letech vydělat, ekonomové radí investovat právě sem.

Třetím největším exportérem je Čína. Tradiční čínská medicína, která se opírá o bylinky jako o svůj hlavní pilíř, používala mátu na léčbu plic a jater a dnes je Čína významným výrobcem máty a jejích derivátů pro vývoz.

Ve velkém se olej z máty používá v kosmetice, hygienických produktech, lékařství, aromaterapii, potravinářském a tabákovém průmyslu.

Mít doma lahvičku mátového esenciálního oleje nahradí spoustu léků a dalších přípravků, protože je společně s olejem z levandule jedním z nejvšestrannějších produktů svého druhu. Prospívá tělu, mysli i vašemu domu. Léčí bolesti žaludku a zažívací obtíže, osvěžuje dech, ulevuje od bolesti hlavy, je antibakteriální, čistí dýchací cesty, zmírňuje projevy alergií, zahání pocit hladu, chladí štípance a spáleniny, uvolňuje namožené svaly, snižuje horečku, zlepšuje soustředění, dodává energii a odhání hmyz. Vážně – od komárů a mravenců až po myši, krysy a šváby. Stačí nakapat trochu mátového oleje na místa, kudy nezvaní návštěvníci chodí.

Ať už hodláte na mátě zbohatnout ve velkém, nebo chcete doplnit domácí lékárničku malým zázrakem, čtěte dál.

Na zahradě

Královna zelené džungle

V zápiscích jistého mnicha z 9. století se můžeme dočíst, že by dříve spočítal jiskry, co vylétávají ze sopky, než druhy máty. A není to přehánění. Kolik druhů máty na světě, nebo i jen u nás, existuje, vlastně nikdo netuší. V současné klasifikaci sice přírodovědci uvádějí 18 druhů a 11 kříženců, ale protože máta je mistryní proměn, je dost komplikované určit to přesně. Vědecky řečeno je na vině velká diverzita ve složení silic a vysoký polymorfismus. Lidsky řečeno si všechny máty dělají, co chtějí, na klasifikaci nedbaje.

Ve volné přírodě u nás rostou máty dlouholistá, klasnatá, rolní, vodní, vonná a obecná. To jsou ty „čistokrevné“. A ještě tu máme křížence – mátu dalmatskou, hebkou, huňatou, jemnou, křovištní, přeslenitou a hlavně a především peprnou. V českých a moravských zahradách byste určitě našli druhů ještě víc, ale nám bude stačit toto rozdělení.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Máta.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.