Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

George Vithoulkas

ÚROVNĚ ZDRAVÍ

Přeloženo z anglického originálu Levels of Health – Revised Edition, vydaného pod patronací Marii Chorianopolou u International Academy of Classical Homeopathy, Thessaloniki, 2017.
All rights reserved.

Přeložil Petr Hoffmann

Sazba Vojtěch Kočí
Formát ePub Štěpán Böhm
Jazyková redakce Isabel Hajtrová
Odpovědná redaktorka Lenka Kubelová

Počet stran 152
První vydání, Praha 2018

Vydala GRADA Publishing, a.s.
pod značkou Alferia
U Průhonu 22, Praha 7
jako svou 7073. publikaci

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Czech edition © GRADA Publishing, a.s., 2018
Copyright © George Vithoulkas, 2017
Translation © Petr Hoffmann, 2018

ISBN 978-80-271-2382-7 (ePub)
ISBN 978-80-271-2381-0 (pdf)
ISBN 978-80-247-3984-7 (print)

O autorovi

George Vithoulkas se narodil v roce 1932 v Athénách. Poté, co v mládí přečetl jedním dechem knihu Homeopatická materia medica od Williama Boericka, vzplanula v něm vášeň pro klasickou homeopatii. Ponořil se do studia homeopatie a zařadil se mezi hlavní osobnosti, které se zasloužily o její rozvoj. Vzdělávat se začal v šedesátých letech minulého století v Jižní Africe, následně studoval v Indii, kde byl v roce 2002 tamním ministrem zdravotnictví vyznamenán Zlatou medailí jako Homeopat milénia. V roce 1996 obdržel cenu The Right Livelihood Award (také známou jako alternativní Nobelova cena). Kromě působení na jeho Mezinárodní akademii klasické homeopatie v Řecku (IACH) je také čestným profesorem na osmi světových lékařských univerzitách. Během posledních pěti dekád prezentoval homeopatickou vědu jako terapeutický systém na půdě Světové zdravotnické organizace, Evropského parlamentu a Evropské rady. Profesor Vithoulkas, jenž je na celosvětové úrovni považován za nejvýznamnější „hlas“ moderní klasické homeopatie, je autorem dvanácti knih (včetně knihy Homeopatická věda), více než třiceti článků v odborných lékařských časopisech a dvanáctisvazkové knihy o homeopatických lécích Materia Medica Viva. Jeho knihy byly přeloženy do více než třiceti jazyků.

www.vithoulkas.com

Úryvky z této knihy je možné dohledat v anglickém jazyce na webové stránce www.vithoulkasbooks.gr

Předmluva

Kniha Úrovně zdraví vznikla jako volné pokračování knihy Homeopatická věda. Důvodem k jejímu napsání byla poptávka po příručce, kterou by mohli používat studenti mého e-learningového kurzu, jenž byl spuštěn v červnu 2010.

Porozumění teorii Úrovní zdraví je fundamentální součástí homeopatické praxe. Většina případů, se kterými se homeopat setkává, je mnohostranná a komplikovaná – jak předchozí alopatickou medikací, tak vrstvenou patologií – a vyžaduje sekvenci několika léků. Pro dosažení dobrého výsledku je mimořádně důležitá schopnost vybrat správné léky ve správném pořadí. Pochopení Úrovní zdraví je zásadní i z toho důvodu, že díky němu můžeme určit, co bychom po podání léku měli u pacienta očekávat a jaká je pravděpodobnost vyléčení. Pomůže nám také odhadnout přibližnou délku života a stanovit vhodné dávkování léků.

Na revizi tohoto textu pracovala usilovně a s neuvěřitelným nasazením Cash Casia Leo. Chtěl bych jí poděkovat za její oddanou pomoc, kterou mi poskytla. Také děkuji Websterovi Williamsovi. Díky jeho redakční odbornosti se podařilo doladit poslední detaily.

George Vithoulkas

Úvod:
Praktikování homeopatie

Úspěšné praktikování homeopatie vyžaduje mimořádně dobrou znalost jejích teoretických zákonitostí. Studium těchto základních pravidel je klíčové a nevyhnutelné pro všechny homeopaty, jejichž cílem je dosáhnout co nejlepších klinických výsledků.

Energetický komplex organismu – Hahnemannova „Životní síla“

Energetický komplex organismu^1, o kterém pojednává tato kniha, je úzce spjat s tzv. obranným mechanismem. Termín energetický komplex by měl být chápán jako celková schopnost organismu okamžitě reagovat na vnitřní i vnější podněty – ať už jsou pozitivní, či negativní.

Celá problematika zdraví a nemoci spočívá ve schopnosti organismu zachovávat homeostázu. Energetický komplex (který bývá také podle Hahnemanna nazýván vitální silou) je základnou pro udržení optimálního zdraví a pohody. Dojde-li k narušení energetického komplexu, vzniká nerovnováha. S postupem času začne tato nerovnováha ovlivňovat fyzické tělo a objeví se nemoc. Choroba není fixní statický stav, ale kontinuální a zároveň proměnlivý proces. Mezi narušením organismu určitým stresorem a výskytem detekovatelných a popsatelných příznaků je vždy určité inkubační období, kdy si dotyčný není vědom již probíhajících elektrochemických změn v organismu.

Úspěšnost léčby závisí především na tom, v jaké kondici se nachází životní síla pacienta.

Obranný mechanismus a energetický komplex

Obranný mechanismus je komplexní systém uvnitř našeho těla, jehož úlohou je chránit nás před vnějšími i vnitřními nepřátelskými vlivy. Hlavními složkami tohoto mechanismu jsou retikuloendoteliální systém, sympatický a parasympatický nervový systém, hormonální systém a lymfatický (imunitní) systém. V budoucnu věda prokáže, že v pozadí tohoto složitého obranného mechanismu se nachází mnohotvárná energetická struktura, která synchronizuje a řídí všechny fyzické systémy a orgány. Obranný mechanismus je tak složitým systémem, že jeho fungování zatím nebylo zcela prozkoumáno ani pochopeno. Tento mechanismus se neustále, v každý jednotlivý okamžik, snaží dosáhnout v našem organismu optimální homeostázy (rovnováhy).

V knize Homeopatická věda jsem již představil svou definici ideálního zdraví:

Zdraví znamená svobodu – svobodu od bolesti na fyzické rovině; osvobození od vášně na emoční rovině, vyúsťující v dynamický klid a vyrovnanost; a svobodu od sobeckosti na mentální rovině, vedoucí ke ztotožnění se s Pravdou.

Na základě této definice může pouze velmi málo jedinců – zvláště v západní populaci – tvrdit, že jsou celkově optimálně zdraví.

Symptomy jsou prospěšné!

Pokud dojde k porušení homeostázy, obranný mechanismus uvnitř našeho organismu zareaguje vytvořením příznaků, které mají za úkol znovu navodit stav rovnováhy. Homeopatický lék působí přímo na náš obranný mechanismus a stimuluje jeho energetický potenciál, čímž dochází k zesílení obranné reakce. Narušení nebo ztráta energie, způsobená jakýmkoliv zátěžovým faktorem či traumatem, vede k rozvrácení homeostázy. Obranný mechanismus, který je neustále aktivní, pak již není schopen změny automaticky kompenzovat, ale začne vytvářet viditelné symptomy, aby ochránil vnitřní životně důležité funkce organismu.2 Pokud vnitřní nerovnováha organismu dosáhne kritického bodu, obranný mechanismus se aktivuje a zalarmuje pacienta vytvořením symptomů.

Jestliže je například organismus vystaven nadměrnému horku nebo chladu, situaci vykompenzuje aktivací vnitřního „termostatu“, jenž způsobí kontrakci nebo roztažení cév. Pokud se však tyto zátěžové faktory dostanou za hranici odolnosti organismu, rozvine se nachlazení nebo úpal a objeví se patřičné příznaky. Symptomy jsou prospěšné, protože vznikají za účelem boje s nemocí. Nejsou-li nemoci léčeny vhodným způsobem a dochází-li pouze k potlačení příznaků silnými chemickými léky, obranný mechanismus je donucen přesunout svou obrannou odpověď jinam a vytvořit příznaky na hlubší úrovni.3,4,5 Symptomy produkuje organismus v rámci svých přirozených obranných pochodů.

Následky potlačování příznaků

Konvenční léčba v mnoha případech nemoci potlačuje a působí proti přirozenému fungování obranného mechanismu lidského těla. Podle konvenční medicíny by se mělo zabraňovat vzniku příznaků nebo by měly být potlačovány. Podívá-li se však homeopat na osobní anamnézu pacienta, musí dojít k závěru, že v organismu se nic neděje bezúčelně. Každý příznak či syndrom – ať už akutní, nebo chronický – vzniká proto, že je to ten nejlepší možný způsob, který mohl za daných okolností organismus pro boj s nemocí zvolit. Obranný mechanismus začne okamžitě po oslabení stresovým faktorem automaticky vytvářet nezbytnou a nejvhodnější možnou reakci na danou specifickou nerovnováhu. V okamžiku, kdy do tohoto procesu vstoupí chemické léky, dojde k zablokování přirozené odezvy a organismus je donucen změnit strategii a vytvořit další nejlepší možnou obrannou linii. Tento nový způsob obrany je však vždy na hlubší úrovni než ten předchozí.6

Hlavním cílem obranného mechanismu je udržovat poruchu co nejdále od vitálních orgánů, tedy v periferních oblastech, jako je kůže, sliznice nebo svaly. Pokud organismu není dovoleno pokračovat v produkování příznaků na periferní úrovni, je donucen ustoupit a vytvořit symptomy na hlubší rovině, postihující důležitější orgány.7,8

Symptomy nás navigují

Symptomy pacienta slouží homeopatovi jako kompas ukazující cestu ke správnému léku. Obranný mechanismus generuje v rámci odezvy na specifický stres nebo podnět specifickou skupinu symptomů. Tyto symptomy reflektují způsob, který si obranný mechanismus zvolil pro boj s nemocí.

V homeopatii byly na zdravých lidech otestovány různé substance a zjistilo se, že produkují soubory příznaků, které se podobají příznakům nemocí. Pokud homeopat porovná příznaky produkované obranným mechanismem s příznaky, jež byly pozorovány při experimentálním testování léků – a shledá mezi nimi podobnosti – dokáže určit indikovaný lék, který pacientovi pomůže. Tento princip je základním zákonem homeopatie, jenž Hahnemann nazval „Similia Similibus Curentur“, (podobné je léčeno podobným).9 Pokud je podán dostatečně podobný lék, dojde k pozitivní stimulaci obranného mechanismu pacienta a tento lék po eventuálním počátečním zhoršení znovu nastolí v organismu homeostázu.

Nachází-li se organismus navzdory nemoci ještě stále v relativně dobré kondici, vytvoří obranný mechanismus soubor symptomů, který bude mít z homeopatického hlediska jasný vzorec. Pokud je celková vitalita horší, bývá obraz symptomů méně jasný a pro homeopata je pak obtížnější najít správný lék.

Vyhodnocování reakce na lék

Výběr správného homeopatického léku je pochopitelně důležitý, ale správná interpretace reakce na tento lék bývá mnohdy ještě podstatnější. Homeopat musí být schopen rozpoznat, zda se vývoj zdravotního stavu pacienta po podání léku ubírá správným směrem, tedy směrem k uzdravení. Pokud dokonale nerozumí tomu, co se v organismu pacienta děje, může se dopouštět během léčby chyb. U homeopatů se bohužel běžně setkáváme s tím, že po podání léku a eliminaci několika příznaků dojdou k závěru, že pacient je vyléčen. To je velmi mylná představa.

Existují pravidla, podle nichž homeopat rozpozná, zda pacient směřuje k uzdravení, nebo zda se jedná pouze o paliaci či v nejhorším případě o potlačení symptomů.10 Jestliže homeopat tato obecná pravidla správně nepochopí, pravděpodobně bude překvapen, když po několika letech léčby zjistí, že se jeho pacient nachází ve stále stejném, nebo dokonce ještě horším stavu než před léčbou.

Jednou z výhod podrobných homeopatických konzultací je dlouhodobé vedení detailních záznamů o léčených případech.11 Studium těchto případů vedlo k porozumění způsobu, jakým obranný mechanismus během léčebného procesu reaguje.

Směr léčby

Četná pozorování ukázala, že během doby, kdy se obranný mechanismus uzdravuje, dochází k určité sekvenci dějů, které mohou být použity jako směrnice jak pro homeopaty, tak pro terapeuty všech ostatních oborů. Tato pravidla souhrnně nazýváme „směr léčby“12,13 a zahrnují tři následující jevy:

1. Léčebný proces postupuje směrem od centra k periferii. Obranný mechanismus postupuje ve snaze ochránit organismus od degenerace po určité trajektorii. Některé z těchto „tras“ jsou dobře známy – jako například vztah mezi ekzémem a astmatem nebo mezi kloubními a srdečními potížemi. Pokud léčba postupuje příznivým směrem, příznaky se přesouvají z důležitých orgánů na ty méně důležité a směrem z mentálně-emocionální roviny k rovině fyzické.13

2. Směřuje-li organismus k uzdravení, příznaky ze zdravotní historie pacienta se objevují v opačném pořadí, než v jakém vznikaly. Došlo-li v minulosti k potlačení imunitního systému chemickými léky nebo jinými prostředky, obranný mechanismus si v paměti uchovává původní obranné procesy, které používal k udržení rovnováhy před potlačením. V podstatě jde o to, že obranný mechanismus byl přinucen propustit poruchu na hlubší úroveň a pohyboval se při tom po určité trase, jak popisuji výše.

Jakmile je obranný mechanismus schopen pomocí pozitivní stimulace potlačení překonat, přesune poruchu směrem k perifernějším oblastem a následuje při tom stejnou původní trasu, avšak opačným směrem. Proto můžeme pozorovat, že se v opačném pořadí znovu objevují symptomy, které mizely během jednotlivých epizod potlačení. Pokud byl ale v minulosti určitý akutní či chronický problém skutečně vyléčen, už se neobjeví. Je-li však současný stav výsledkem potlačení určité okrajovější poruchy, objeví se tato porucha při správné léčbě znovu. Například u lidí s chronickými potížemi, kteří před rozvojem tohoto aktuálního chronického problému mívali časté akutní nemoci s vysokými horečkami, se po správné léčbě vysoké horečky opět objeví, protože kondice jejich imunitního systému se vrátí na původní vyšší úroveň.

3. Při léčebném procesu symptomy postupují směrem od horních částí těla k distálním (vzdálenějším). Například ekzém se bude posouvat z obličeje a trupu na končetiny, a nakonec opustí tělo přes ruce a chodidla. Existují sice výjimky, ale ty bývají zapříčiněny předchozím specifickým potlačením. Kupříkladu po zlepšení astmatu se může objevit rýma, která mu původně předcházela a byla potlačena. Tento směr je v horních cestách dýchacích správný, neboť sliznice nosu (rýma) je více periferní a méně závažná oblast patologie než plíce, jež jsou důležitějším orgánem. Zde tedy léčba postupuje zevnitř na periferii, což je správný směr.

Tato vodítka nám pomáhají vyhodnotit, zda mělo terapeutické působení pozitivní či negativní efekt na obranný mechanismus a zda léčba směřuje k uzdravení či potlačení. Ačkoliv se moje stručné vysvětlení může prozatím zdát příliš zjednodušující a jednodimenzionální, podrobnější detaily budou vysvětleny v dalších kapitolách. Po prostudování této knihy bude čtenář-homeopat schopen kromě tradičního pojetí „směru léčby“ porozumět také novým pozorováním, která jsem v souvislosti s úrovněmi zdraví definoval. To čtenáři pomůže přesněji vyhodnotit reakci na podaný homeopatický lék a praktikujícím homeopatům, kteří mají ambice zvýšit úspěšnost své práce, budou tyto informace velmi užitečné.

Kapitola 1

Úrovně zdraví – základní popis

K tomu, abychom získali lepší přehled o stavu pacienta a jeho nemoci, zařadíme jej do odpovídající úrovně zdraví. Tato klasifikace nám pomáhá určit přesnější prognózu před i v průběhu homeopatické léčby.

V této kapitole představím parametry, podle nichž určujeme úroveň zdraví pacienta. Rád bych tímto rozdělením pomohl homeopatům k lepšímu pochopení zdravotního stavu jejich pacientů. Zmíněná klasifikace nám poskytuje mnoho výhod. Například umožňuje přesněji odhadnout očekávanou reakci na lék ještě před jeho podáním a indikuje vhodnou léčebnou strategii.

Obrázek 1: Stupnice dvanácti úrovní zdraví rozdělená do čtyř skupin: A, B, C a D. Nejvyšší úroveň zdraví je nahoře. Tento graf znázorňuje genetické predispozice jednotlivců a také úroveň vitality jejich obranného mechanismu.

Každý organismus se v daném čase nachází na určité úrovni zdraví. V současné době nevíme zcela přesně, kolik různých úrovní zdraví ve skutečnosti existuje. Abychom však mohli tuto teorii aplikovat v praxi, budeme používat dvanáct úrovní zdraví, rozdělených do čtyř skupin (viz obrázek 1).

V nejvyšších úrovních této stupnice se nachází lidé s celkově výborným zdravotním stavem, zatímco nejméně zdravé jedince najdeme v nejnižších úrovních. Postupujeme-li po stupnici dolů, kondice obranného mechanismu stále více slábne a imunitní systém funguje čím dál méně efektivně, takže se zvyšuje tendence k rozvoji vážných patologických stavů.

Při aplikaci tohoto modelu by však měl mít homeopat na paměti, že téměř jakákoliv patologie, ať už akutní, či chronická, se může objevit náhle. Dokonce k tomu může dojít i u jedinců v nejvyšších úrovních zdraví, pokud intenzita stresu převýší kapacitu organismu trauma kompenzovat. Podle našich pozorování se prognóza v jednotlivých úrovních zdraví liší. Například u pacienta s rakovinou, který spadá do vysoké úrovně zdraví, bude prognóza velmi příznivá, zatímco pacient v nižší úrovni zdraví bude mnohem obtížněji léčitelný, nebo nevyléčitelný (jak tomu bývá u případů rakovinných metastáz, jež se rozvinou brzy po propuknutí nemoci).

Pacienti v nejvyšších úrovních zdraví se z rakoviny uzdraví, a pokud žádný další stres nenaruší jejich zdraví, žijí mnoho dalších let.

Stres definujeme jako emocionální, mentální nebo fyzickou zátěž či přepětí, případně následky působení chemických látek. Pokud je stres tak silný, že překročí práh únosnosti organismu pacienta, má na člověka devastující vliv.

Systém úrovní zdraví by měl homeopatovi (nebo jinému terapeutovi) pomoci pochopit, proč je u některých pacientů léčba úspěšná, zatímco u jiných při stejné patologii selhává. Například Parkinsonova choroba je u pacientů ve Skupině A (tzn. v nejvyšších úrovních zdraví) vyléčitelná, avšak pacienty v nižších úrovních zdraví není možné z této nemoci vyléčit.

Kolísání organismu v rámci jedné úrovně zdraví

I v rámci jedné úrovně zdraví může docházet k fluktuaci naší kondice. Každý z nás má lepší a horší dny. Úroveň naší energie a pocit pohody se každý den, či dokonce každou hodinu proměňuje. Někdy se cítíme skvěle, ale nadměrná fyzická práce nebo náhlý psychický otřes (např. zármutek) způsobí stav totálního vyčerpání a deprese. Naše energie není nikdy statická a kvůli vnějším i vnitřním stresorům dochází k přirozené fluktuaci.

Jako příklad si představme ženu, která se nachází na čtvrté úrovni zdraví (B4). Tato žena se ráno probudí odpočatá a cítí se skvěle. Předpokládejme, že v tu chvíli se její organismus nachází v horní části její úrovně zdraví (viz obrázek 2). Večer se tato žena cítí po celodenní námaze extrémně unavená a pohybuje se v nižší části stejné úrovně.

V případě, že se tato pacientka bude dál nadměrně namáhat, může onemocnět běžným nachlazením, a pokud si ani tehdy neodpočine, hrozí jí rozvoj zánětu průdušek, nebo dokonce zápalu plic s vysokou horečkou. V této fázi se bude pacientka nacházet v nejnižší části její „obvyklé“ úrovně B4.

Obrázek 2: Kolísání energie během jednoho dne u člověka v úrovni B4

To však zatím ještě neznamená, že došlo ke změně v jejím chronickém zdravotním stavu. Zůstává stále na čtvrté úrovni zdraví, nicméně přesunula se do její nejnižší části. Je-li takový zápal plic léčen potlačujícími prostředky, jako jsou agresivní dávky antibiotik, bude tato žena po odeznění akutního stavu pociťovat zhoršení některých chronických symptomů (např. výrazná únava po ranním vstávání). To bude znamenat, že se žena stále pohybuje na úrovni čtyři, ale v její nižší části, protože její obranný mechanismus je již do jisté míry oslabený.

Až bude příště tato pacientka znovu svůj organismus přehnaně namáhat, může se u ní rozvinout další epizoda zápalu plic. Pokud se to opakuje stále znovu a pokaždé je akutní stav léčen potlačujícími prostředky, časem dojde k propadu na úroveň zdraví B5 (viz obrázek 3). V této úrovni se pacientka stane náchylnou k častějším akutním nemocem, které budou vznikat snáze (už při mírném oslabení), a začnou se objevovat vážnější a intenzivnější bronchitidy či zápaly plic s vysokou horečkou.

Jestliže jsou i na této nižší úrovni opakované akutní nemoci léčeny potlačujícími prostředky (např. chemickými léky), může dojít k aktivaci vrozené predispozice pacienta – například k častým zápalům plic, kde hrozí série opakovaných vážných plicních infekcí.14 Tento sled událostí povede ke snížení úrovně zdraví až na úroveň B6. Tato pacientka pak bude trpět na časté bronchitidy a zápaly plic s permanentní potřebou antibiotik.

Obrázek 3: Snížená úroveň zdraví kvůli potlačující léčbě akutních stavů

Nakonec se přestanou akutní záchvaty s vysokými horečkami objevovat zcela a rozvine se chronické astma. V této fázi se již pacientka bude nacházet na ještě nižší úrovni zdraví C7.

Z pozorování obrovského množství případů v klinické praxi se zdá, že organismus bývá před vypuknutím chronické nemoci vystaven různým stresorům a má dysfunkční potřebu silných alopatických léků.

O tom, jaký druh patologie se po tomto typu zátěže objeví, rozhodují vrozené genetické predispozice pacienta.

V moderní medicíně jsou nové choroby přičítány epigenetice. Zdá se logické, že se nová patologie nemůže objevit, pokud není v různých úrovních genetického kódu pacienta zakotvena. To znamená, že může dojít k rozvoji specifické chronické nemoci, která však není jedinou nemocí, jež existuje v primordiálním genetickém kódu člověka.

Tyto specifické typy predispozic nejsou snadno překonatelné. Řekněme, že někdo je těžký kuřák a má silné predispozice k onemocnění plic. Takový člověk se velmi rychle dopracuje k chronické obstrukční plicní nemoci (CHOPN).

Pokud takový pacient dostává vysoké dávky silných léků, jako kortizon, jeho fyzické utrpení se tím může zmírnit, ale začne se objevovat utrpení mentálně-emocionální, ze kterého mohou vzejít deprese, obsese, silné úzkosti, bludy nebo epilepsie v závislosti na genetickém kódu daného člověka. Ve fázi této mentálně-emocionální destrukce se již neobjevují časté akutní nemoci. Je-li však pacient úspěšně homeopaticky léčen, akutní nemoci se vrátí.

Jestliže se při léčbě chronických nemocí podaří znovu obnovit přítomnost akutních nemocí s horečkou a celkovou zchváceností, znamená to, že prognóza je dobrá.

Pokud je pacient trpící chronickým astmatem opatrný, může se mu dařit setrvávat ve vyšší části jeho úrovně zdraví, kde je jeho dušnost snesitelná, a jeho stav je možné zvládat s minimálními dávkami bronchodilatátorů. Při vystavení se nadměrné fyzické či psychické zátěži se však jeho astma bude zhoršovat a bude nutné zvyšovat dávky alopatických léků. Postupně bude potřebovat více a více chemických léků na podporu dýchání, stane se zcela závislý na kortizonu a dalších lécích a nakonec se propadne do spodní části úrovně sedm (viz obrázek 4).

Obrázek 4: Jedinec na sedmé úrovni zdraví s chronickým onemocněním, ale bez silných akutních nemocí po potlačující léčbě opakovaných bronchopneumonií s vysokými horečkami

Pojďme ale tento scénář rozvinout ještě o krok dále. Jednoho dne může dojít vlivem výrazného psychického či fyzického stresu k ještě většímu oslabení obranného mechanismu, kdy astma zmizí a objeví se stav dlouhodobého extrémního vyčerpání s depresemi, absolutním nezájmem a sklíčeností. Pacient se propadl o další úroveň níže. Nyní je na úrovni C8 nebo C9. U takových případů bude homeopatická léčba obtížnější a bude vyžadovat sérii několika léků. Pokud budeme pacienta léčit správně, projde stejnými fázemi nemoci jako v minulosti, avšak v opačném pořadí: od deprese k astmatu a od astmatu k rýmě, přičemž jeho celkové zdraví se bude postupně konstantně zlepšovat.15 Současně bude pacient stoupat vzhůru po stupnici úrovní zdraví s výše uvedenými parametry.

Kapitola 2

Prognóza a délka života

Homeopat musí dokonale ovládat svůj obor a do hloubky rozumět teorii úrovní zdraví v celém jejím rozsahu. Tyto informace je nutné znát zpaměti tak, aby nemusel při naléhavých stavech sahat po této knize, ale aby naopak téměř „instinktivně“ rozpoznal reakci, která u pacienta nastala, a dokázal vyhodnotit, zda se jedná o pozitivní průběh po podání správného léku či reakci na pouze podobný lék (ale nikoliv simillimum[*]), případně tzv. proving[**] nebo placebo efekt.

Homeopatická literatura vzbuzuje dojem, že nejvyšší úrovně zdraví (úrovně A1) lze dosáhnout správným předepsáním jednoho léku. To se však týká pouze jedinců, kteří se narodili ve vysoké úrovni a zcela zdrávi, tedy lidí s velmi silnou konstitucí. Jedná se pouze o malé procento šťastlivců s dobrými genetickými predispozicemi. Když se k nám takový člověk přijde homeopaticky léčit, bude trpět pouze „povrchními“ potížemi, které po podání homeopatického léku rychle odezní (za předpokladu, že byl vybrán správný homeopatický lék). Stejný scénář nastane i tehdy, když se patologie člověka ve vysoké úrovni zdraví jeví závažná. Lidé v těchto úrovních se běžně dožívají okolo devadesáti let, pokud nedojde k vážnému oslabení jejich organismu a k poklesu úrovně zdraví na základě nějaké nehody, psychického stresu (např. zármutku), chemických léků, očkování nebo jiných faktorů, ovlivňujících fungování obranného mechanismu.

Zajímavým příkladem je syn bývalého rumunského prezidenta Nicolae Ceauseşcu. Jeho rodiče byli poměrně zdraví a za normálních okolností by se pravděpodobně dožil více než devadesáti let. On však zemřel ve věku 45 let, protože vedl extrémně bouřlivý život. Lidé žijící sebedestruktivním stylem života jsou náchylnější k častým infekcím včetně pohlavně přenosných nemocí, a jejich zdraví je tím oslabováno. Tento způsob života často zahrnuje užívání drog, což zapříčiní pokles zdraví nejen o jednu, ale častěji o několik úrovní níže. Jsou-li však tito lidé správně homeopaticky léčeni a jejich originální úroveň zdraví byla A1, k návratu na tuto původní úroveň bude stačit podání pouze jednoho až dvou homeopatických léků.

Je důležité si uvědomit, že člověk se může narodit v jakékoliv z dvanácti úrovní zdraví, a to v závislosti na jeho genetických predispozicích. Odhadovaná délka života se pak potenciálně snižuje úměrně s poklesem úrovně zdraví.

Například dítě s vrozeným závažným onemocněním, jako je epidermolysis bullosa^16,17 (nemoc motýlích křídel), thalassemia major^18 nebo rakovina, bude z homeopatického hlediska narozené v nejnižších úrovních zdraví. Délka života takového dítěte může být méně než deset let. Při léčení těchto pacientů si musíme být vědomi limitů a nemůžeme očekávat, že se nám podaří zlepšit jejich zdraví do takové míry, že se jejich život dramaticky prodlouží. Bylo by přehnané tvrdit, že pomocí léčby můžeme prodloužit život dítěte narozeného v úrovni zdraví D12 na sedmdesát let.

Jak je vidět v tabulce 1, předpokládanou délku života můžeme odhadnout na základě úrovně zdraví, v níž se člověk narodí.

Skupina A

Úroveň 1: dožívají se až 90 i více let

Úroveň 2: dožívají se až 80 let

Úroveň 3: dožívají se až 75 let

Skupina B

Úroveň 4: dožívají se maximálně 70 let

Úroveň 5: dožívají se maximálně 65 let

Úroveň 6: dožívají se maximálně 60 let

Skupina C

Úroveň 7: dožívají se maximálně 55 let

Úroveň 8: dožívají se maximálně 45 let

Úroveň 9: dožívají se maximálně 40 let

Skupina D

Úroveň 10: dožívají se maximálně 30 let

Úroveň 11: dožívají se maximálně 10 let

Úroveň 12: dožívají se nejnižšího věku, ne více než 5 let

Tabulka 1: Ukázka toho, jak lze interpretovat odhadovanou délku lidského života na základě úrovní zdraví. Tuto tabulku prosím vnímejte pouze jako značně zjednodušený model, který slouží porozumění základní myšlence.

Lidé s dobře fungujícím obranným mechanismem obvykle patří do vyšších úrovní zdraví a dožívají se vyššího věku než lidé narození v nižších úrovních zdraví, jejichž obranný mechanismus je oslaben vážnými chronickými problémy. V současné době zatím není možné přesně určit parametry, které by definovaly délku života a vrozenou úroveň zdraví. Tabulka 1 znázorňuje očekávanou délku života devadesáti let a více v úrovni A1, přičemž při sestupování níže odhadovaná délka života klesá až na nejnižší úroveň, kde se pacienti dožívají maximálně pěti let. Člověk se také může narodit v některé z vyšších úrovní zdraví, ale kvůli špatnému životnímu stylu a vysoké zátěži se může jeho délka života zkrátit.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Úrovně zdraví.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.