Hotel U Zvířátek
Kamarádi z manéže

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

Zuzana Neubauerová

Hotel U Zvířátek – Kamarádi z manéže – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

1.
KAPITOLA

„Celý týden prázdniny! To je prostě nádhera!“ rozplýval se Karlík po cestě ze školy.

„To ano,“ přikyvovala Magda a také celá zářila. „Ale nezapomeň, že nás kromě zábavy čeká i hodně práce. Hned zítra ráno přivezou do našeho hotelu U Zvířátek nového hosta. A potom se musíme připravit na pondělní přehlídku talentů,“ vypočítávala Magda na prstech s jednou rukou v bok. Kdyby Karlík nevěděl, že chce být veterinářkou, tipoval by ji na paní učitelku. Magda uměla být pěkně přísná, i když smysl pro zodpovědnost měla obě dvojčata.

Už půl roku bydleli v tomto malebném městečku u pratety Šafránky, které pomohli zachránit před krachem její starý chátrající hotel, když vymysleli báječný plán přebudovat ho na hotel pro zvířátka. Měli teď možnost pravidelně se starat o nejrůznější živočichy, které do hotelu U Zvířátek přiváděli obyvatelé městečka i chovatelé z okolí, když pro své mazlíčky potřebovali hlídání. Tak se například starali o králíčka Hopsu, korelu Elvise, kočičku Matyldu i spoustu psů. Jednou u nich dokonce bydlel i miniaturní vodicí kůň!

Jak se tak blížili k náměstí Pod Besídkou, doléhal k nim ruch místního trhu, kde v pestrobarevných stáncích prodejci nabízeli ovoce, zeleninu, nejrůznější výrobky, ale také všelijaké dobroty jako skořicové rohlíčky, mandlové koláčky nebo zvířátka z marcipánu. Náměstíčko tak bylo vždy plné života, barev i lákavých vůní.

Děti se rozhodly, že se zajdou pozdravit s Juanem ze stánku Mexické dobroty a s jeho zlatým retrívrem Niñem. Právě od Juana dostaly svého vlastního pejska Amiga, který byl stejně jako jeho bráška Niño veselá chundelatá kopa štěstí. V půli cesty však zůstaly překvapeně stát.

Z besídky na náměstí se rozezněl gong, který všechen čilý ruch jako by zmrazil. Pozornost každého se upřela na nevšedně oděné postavy v besídce. Magda s Karlíkem se na sebe tázavě podívali, ale dřív než stihli vyřknout otázku Kdo to jen může být?, snědý do půl těla svlečený muž s plnovousem do gongu udeřil znovu. Na hlavě měl zelený turban a jeho uhrančivé oči přímo propalovaly. Děti se jako hypnotizované vydaly k besídce blíž. Po třetím úderu do gongu se tajemný muž s úklonou stáhl zpět a do popředí vyšel malý obtloustlý pán v obleku a s cylindrem. „Velevážení obyvatelé! Do vašeho městečka dnes odpoledne zavítá slavný a světový cirkus Famoso. Přijďte se podívat na nejúžasnější vystoupení všech dob. V sobotu a v neděli od deseti hodin můžete žasnout nad neuvěřitelnými výkony fakíra, hadí ženy a artistů. Stateční hrdinové vám předvedou drezúru nebezpečných zvířat, krásné tanečnice a veselí klauni zabaví děti i dospělé. Přijďte a uvidíte nevídané!“

Besídkou se rozezněly rolničky tamburíny a pozornost všech zvědavých přihlížejících získala kráska s červánkovým závojíčkem, která ladně přitančila doprostřed. Několikrát se zatočila, až se jí pestrobarevná dlouhá sukně rozevlála kolem vlnících se boků. Davem to zašumělo a lidé začali tleskat. Vzrušení zalilo celé náměstí a Magda s Karlíkem výskali, poskakovali nadšením a volali hurá.

Když to pak tetě u oběda vyprávěli, chrlili jeden přes druhého své dojmy a jídlo jim na talířích stydlo. Šafránka se ani nezlobila. Hladila dlaní své sytě modré peříčkové boa a zasněně se usmívala. „Když jsem byla mladé děvče,“ rozvyprávěla se pak, „přijeli k nám kočovní herci. Měli podobný život jako lidé od cirkusu. Putovali se svými vozy od města k městu a hráli divadlo. Neměli jsme tenkrát tolik možností pobavit se, jak je tomu dnes, a tak jejich představení bývala vítaným rozptýlením.“

Amigo štěknul, jako by chtěl potvrdit, co teta říkala, ale neúnavně přitom sledoval Karlíkův karbanátek.

„Jdi ty, žroute! Loudit se nesmí!“ pokárala ho s úsměvem Majda. Karlík na něho spiklenecky mrknul. „To je stejně kapustový karbanátek, kamaráde,“ a podrbal ho za uchem.

„A pamatuješ si ještě, co hráli, teto?“ byla zvědavá Magdina.

„No baže pamatuju,“ přikývla Šafránka a nadšeně pokračovala. „Hráli překrásnou hru o lásce, která se jmenuje Romeo a Julie. Budete se o ní učit ve škole.“ Teta sepnula ruce a přitiskla si je na hruď. „Romea hrál moc milý mladík Mario. Měl vášnivé čokoládové oči, vlnité hnědé vlasy po ramena, a když se smál, dělaly se mu roztomilé dolíčky na tvářích,“ vzpomínala Šafránka a oči jí zářily.

Magda pod stolem kopla do bratrovy nohy a rozhihňala se. „Přiznej se, teto. Že ty jsi do něho byla zamilovaná!“

„Byla,“ vzdychla Šafránka a pohladila Majdu po tváři. „Ale už jsem ho pak nikdy v životě neviděla.“

2.
KAPITOLA

Po obědě si děti připravily podle rozvrhu učení na pondělí po prázdninách a převlékly se na ven. Šaty do školy si úhledně složily do skříně, jak je to naučila maminka.

Čekala je teď jejich oblíbená práce. Zkontrolovat všechny hotelové hosty, postarat se, aby jim nic nechybělo, pohrát si s nimi, aby se nenudili, a vyvenčit pejsky. Měli teď v hotelu tři. Daisy, hravou fenku west highland teriéra, která byla jejich častým hostem, a dva bišonky: Anabelle a Kennyho, pětiměsíční sourozence s heboučkou kudrlinkovou srstí.

Magda s Karlíkem začínali vždy v půdním pokoji pro hlodavce a jiné drobné mazlíčky. Tam bývali po obědě brzy hotoví. Většina z nich tou dobou spokojeně chrněla ve svých domečcích či pelíšcích v klecích rozprostřených po místnosti, jejíž zdi zdobila malba připomínající louku. Na jarní zelené zářily květy nesčetných barev a teď, když v pokoji bydlela i skupinka neustále cvrlikajících zebřiček, připadali jste si tady jako v přírodě.

Karlík zkontroloval, jestli je u křečků klid a jestli si neshodili některé z pítek, kam jim každé ráno po krmení dávali čerstvou vodu. Majda podrbala za ušima zakrslého králíčka Pípu a vyndala mu z misky s vodou několik stébel voňavého sena.

„Večer si s vámi zase přijdeme pohrát,“ zamával jim ve dveřích Karlík a už s Magdou pelášili po schodech dolů do druhého patra, kde byl kočičí a psí pokoj.

Kočku měli v hotelu zrovna jen jednu, už docela odrostlé kotě Sázinku, která ale svou hravostí a ještě dětskou energií vystačila za pět. Jen co děti vešly do kočičího pokoje, seskočila ze škrabadla ve tvaru palmy a kolem sochy faraóna pelášila k nim. Radostně mňoukala, otírala se o nohy a dožadovala se pohlazení. A pomazlení jí Karlík s Majdou rádi dopřáli. Sázinka měla roztomilý kukuč a srst, černou jako saze, heboučkou jako ten nejjemnější samet. Ale s kočkami, které žijí v bytě, si páníčkové musí často hrát, aby se nenudily. Obzvlášť pokud jde o koťata.

A tak Majda uchopila prut s třásněmi z peříček, nejoblíbenější hračku Sázinky, a začala s ní kroužit po podlaze. Čičina našpicovala uši a hup! Skočila po peříčkách. Ale Majda s hračkou včas ucukla. A tak si hráli, Sázinka běhala za unikající kořistí, skákala do vzduchu a děti se uvolněně smály. Nejvíce, když se jejich malé kamarádce povedlo skutečné salto.

„Ty jsi jak maličká akrobatka z cirkusu, Sázinko!“ smál se Karlík, který měl kočky ze všech zvířat nejraději.

„Teď už ale musíme jít za pejsky,“ připomněla Magda a odložila hračku. Karlík vzal Sázinku do náruče a pomazlil ji, než ji položil na odpočivadlo škrabadla.

„Přivedeme ti sem Woodyho, abys tu nebyla sama, chceš?“

Woody byl Karlíkův kocourek, který se kdysi narodil právě v hotelu U Zvířátek, kde byla jeho maminka Matylda na hlídání, když panička musela odjet na svatbu svého bratra. Nikdo tenkrát netušil, že Matylda čeká mláďata. To bylo překvapení!

Cesta do parku byla příjemná. Slunce hřálo, děti se těšily představou prázdnin a návštěvou cirkusu. Daisy, Anabelle i Kenny spořádaně ťapkali na vodítkách, jen Amigo musel jako vždy jít vpředu a ukázat tak hotelovým hostům, jak se vyzná. V parku, kde se vychovaní pejskové můžou pohybovat bez vodítka, se Karlík s Magdou posadili na lavičku u jezírka a sledovali, jak pejskové dovádějí. Když se ti malí nezbedové unavili, lehli si do stínu lavičky, kde s vyplazenými růžovými jazýčky oddechovali. Daisy ostražitě sledovala dění v parku. Po pěšinách se procházely maminky s kočárky, malí caparti se proháněli na odrážedlech i tříkolkách a starouškové se vyhřívali na sluníčku. Tu se Daisy rozštěkala.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Hotel U Zvířátek – Kamarádi z manéže.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.