Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

David Černý

25 TAJEMSTVÍ PRAHY

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 7077. publikaci

Odpovědná redaktorka Alice Zavadilová
Sazba a grafická úprava Anita Ponešová
Jazyková korektura Pavlína Zelníčková
Fotografie na obálce Lenka Petruželová
Fotografie v textu Honza Altner, David Černý,
Karel Dobeš, Martin Frouz, Eugen Kukla,
Veronika Pilařová, Kamil Procházka,
Olga Smrčková, Tomáš Sysel
Poděkování za poskytnutí fotografií orloje patří Magistrátu hlavního města Prahy

Počet stran 120
První vydání, Praha 2018
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a. s., 2018
Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2018

ISBN 978-80-271-2390-2 (ePub)
ISBN 978-80-271-2389-6 (pdf)
ISBN 978-80-271-0581-6 (print)

Foto: Karel Dobeš

Foto: Karel Dobeš

Mé milé ženě Tereze a nejhodnějším dětem Josefínce a Matějovi

25 tajemství Prahy

Praha je město plné lidí, kteří tvoří mnoho příběhů. Některé nenávratně mizí v pěně dní, jiné jsou ale jen pozapomenuty a dobrý pozorovatel je může opět uvést v život. V Praze přitom stačí jen zvednout hlavu a dívat se. Vyprávění jsou zde více než jinde uchována v paměti města – v jeho domech, ulicích či náměstích.

Jako když si stoupnete na roh Křižovnického náměstí a pohlédnete směrem k řece kolem zdi Křižovnického kláštera: najednou spatříte starodávný Juditin most, který zmizel jen zdánlivě, jeho tvar je v půdorysu města dodnes dobře čitelný. A dokonce se po něm dodnes můžete projít, jakkoli chodci mnohdy ani netuší, že překonávají kanál mezi vltavským břehem a Křižovnickým ostrovem právě po Juditině mostě.

Když mi pan Rudolf Skřivan z domu U Obrázku Panny Marie na malostranské Kampě vyprávěl, že se po dlouhých 56 letech našly lampičky, které vždy zdobily jeden z nejfotografovanějších balkonků světa a které musely být odstraněny kvůli zpupnosti komunistické moci, potvrdilo se mi, že milovaná Praha se jen tak nedá. Vše vrátí do patřičných mezí, i když to třeba chvíli trvá, a pro naši potěchu vytvoří další příběh, který se bude vyprávět těm, kdo chtějí naslouchat a číst v zákrutách a symbolice tisíciletého města nad Vltavou. Praha má tu výhodu, že tu byla před námi a bude i po nás. Může být tedy trpělivá.

Rozbušilo se mi srdce, když jsem vstoupil malými dvířky pod kalendářní deskou orloje do útrob hodinového stroje, který měří na Staroměstském náměstí po staletí běh času a kde smrtka odměřuje naše pozemské bytí. S rozechvěním jsem se dotýkal ozubených kol, o která se stará orlojník pan Petr Skála, a poslouchal jeho vyprávění o měření času. O přesnosti hodin z patnáctého století, o dokonalosti stroje – o čase staročeském, babylonském či italském.

A pak tu máme pražské mystérium, nebeský dynastický podpis tvůrce města Karla IV. V den letního slunovratu při pohledu od Staroměstské mostecké věže slunce nejdříve projde věží nad hrobem svatého Václava, pokračuje do lucerny věže nad hrobem svatého Vojtěcha, aby zapadlo do míst, kde jsou uloženy ostatky patrona katedrály i mostu svatého Víta. Slunce je světlo ‒ tedy lux ‒ a hrad je Burg. Tušíte správně, je to kosmický pozdrav otce vlasti, českého krále Karla IV. Lucemburského (lux + Burg), napříč staletími. A přestože kvůli tomuto výjevu byl Karlův most posunut proti mostu Juditinu, mnozí Pražané zapomněli, že svatý Vít je nejen patron katedrály, ale i mostu, nebeského ohně, ba i slunovratu. Toto nebeské dílo bylo vystavěno na jeho i Karlovu počest – majestátní Staroměstská věž, kamenný most a katedrála v dokonalé slunovratové symbióze.

Zvu vás na výlet po skrytých nebo už zapomenutých tajemstvích milovaného města Prahy.

Foto: Karel Dobeš

DAVID ČERNÝ

pochází ze staré pražské rodiny, která po staletí provozovala pekařství v Petrské čtvrti. V současné době vede projekt Miluju Prahu, který se zabývá krásami města. David stále žije na Starém Městě nedaleko Staroměstského náměstí.

Foto: Eugen Kukla

1

Tajemství Malostranského hřbitova

Legenda o svaté holčičce

Malostranský hřbitov je pozoruhodné místo na rozhraní čtvrtí Smíchov a Košíře. Je sevřen mezi dvěma velmi rušnými výpadovkami – ulicemi Plzeňskou a Vrchlického. Neleží tedy na Malé Straně, ale daleko za jejími hradbami. Už od konce 19. století se zde nepohřbívá a hřbitovu mnohokrát hrozil zánik. Však by se dal snadno rozparcelovat a zastavět.

Náhrobek od sochaře Jana Maxe, který zaplatil neznámý šlechtic z Velkopřevorského náměstí, do dnešních dnů přitahuje pozornost dětí, které věří, že jim svatá holčička může pomoci.

Foto: David Černý

Nejnavštěvovanějším místem hřbitova je nejmenší ze všech hrobů – náhrobek děvčátka, které se jmenovalo Anička Degenová. Holčička zemřela ve věku tří let. Její překrásný a dojemný náhrobek vytvořil v roce 1851 na objednávku jistého velmože z Velkopřevorského náměstí sochař Jan Max.

Na vybledlém nápisu čteme: „Anna Degenová (1848–1851), dcera c. k. strážmistra a nádenice.“ Aniččini rodiče jsou pochováni v hrobě jen o kousek dál.

Když se v nebi rozdělovaly duše pro čerstvě narozené děti, stala se podle legendy chyba. Andělé omylem dali Aničce místo lidské duše duši andělskou. A tak když děvčátko přicházelo na svět, zářila na nebesích jasná hvězda, ptáci radostně švitořili, rozkvetly květiny i stromy v širokém okolí. Zdálo se, že se příroda raduje z příchodu andělského dítěte.

Litinový náhrobek klečícího biskupa Leopolda Thun-Hohensteina dominuje celému hřbitovu.

Foto: Tomáš Sysel

Malinká Anička překypovala dobrotou, zvala domů žebráky i zloděje. Dala jim vždy vše, co mohla. Rodičům říkala, že prostě v srdci cítí, že musí pomáhat. Podle legendy Anička rozuměla řeči zvířat i květin. Pozemský život byl ale pro andělskou duši příliš velkým břemenem. Lidé si nedokázali vážit nebeské dobroty a lásky. A tak když si jednou Anička hrála v okně s hadrovou panenkou, velký poryv větru jí vyfoukl hračku z ruky. Holčička se po hadřence natahovala, až vypadla z třetího patra na zem. Byla na místě mrtvá. Bůh se smiloval nad jejím pozemským utrpením. Vzal si mladičkou andělskou duši zpět.

„Když viděla, že má nemocné dítě hlad nebo že trpí nedostatkem, ani chvíli nepřemýšlela, běžela k nejbližším dveřím a zatloukla na ně… Jednou žádala mouku, jindy ovoce, potřetí prosila o teplejší houni nebo o peřinku pod hlavu.“ Sousedé ani nevěděli proč, ale Aniččiným prosbám vždy vyhověli. Za to, jak obětavě se staralo o druhé, si děvčátko vysloužilo přezdívku svatá holčička.

Anička ale pomáhá i po své smrti. Vypráví se, že zachránila obyvatelky sirotčince Pod Petřínem. Jedna z chovankyň v noci utekla na Malostranský hřbitov, aby poprosila svatou holčičku o uzdravení. Ostatní dívky a řádové sestry vychovatelky se ji vypravily hledat. A zrovna tehdy uhodil do sirotčince blesk. Pokud by zůstaly děti a jejich vychovatelky v budově, nepřežily by.

Děti na holčičku nezapomněly. K jejímu náhrobku nosí dodnes hračky, svaté obrázky, květiny a prosí Aninku o pomoc. Dodnes bývá o dušičkách její náhrobek pokryt svíčkami a květinami.

Na Malostranském hřbitově se nepohřbívá už od konce 19. století.

Foto: Tomáš Sysel

Kdo leží na hřbitově

Malebný Malostranský hřbitov se nachází nedaleko rušné křižovatky Anděl na rozhraní pražských čtvrtí Smíchov a Košíře.

Přestože jej v dnešní době svírají dvě rušné tepny (ulice Plzeňská a Vrchlického), představuje oázu klidu uprostřed velkoměsta. Ve stínu starých stromů zde odpočívají význační představitelé osvícenství a národního obrození jako Ignác Cornova, Jakub Tandler, Gustav Pfleger Moravský či Václav Pešina z Čechorodu, významní architekti, sochaři a malíři, například Dietzenhoferové, Platzerové, Antonín a Václav Mánesovi, Adolf Kosárek a Vincenc Morstadt, či generace přátel a ctitelů díla W. A. Mozarta: František X. Dušek a Josefína Dušková, Jan Vitásek či Václav Tomášek.

2

Když stály v Praze orloje dva

O zapomenutých hodinách na Novoměstské radnici

Druhý pražský orloj vznikl zřejmě kvůli starodávné řevnivosti mezi Starým a Novým Městem pražským. Města byla samostatná až do roku 1784. Měla rozdílné právní řády a ve středověku i měrné jednotky. Teprve v roce 1784 se čtyři pražská města – Staré Město, Nové Město, Malá Strana a Hradčany – sjednotila v jednu Prahu. Ostatně druhý pražský orloj, který byl na věži Novoměstské radnice, byl odstraněn právě koncem 18. století. Staroměstský orloj unikl podobnému osudu jen tak tak.

Orloj na Novoměstské radnici byl odstraněn na konci 18. století.

Foto: archiv Davida Černého

Zbytky po hodinách na věži Novoměstské radnice jsou už dnes téměř neviditelné.

Foto: Tomáš Sysel

Praha mívala vedle slavného staroměstského orloje i astrologické hodiny na Novém Městě pražském. Novoměstský orloj byl umístěn také na radnici, ale samozřejmě té novoměstské na Karlově náměstí. Novoměstský orloj nebyl zdaleka tak okázalý. Neměl srovnatelnou architektonickou výzdobu a úplně chyběly figurky a sochy. Zajímavý byl ale tím, že měl zcela odlišné řešení. Byl to orloj italského typu, jehož nejslavnější představitel je v italské Padově na Pallazzo del Capitano.

Novoměstský orloj byl znakem rivality mezi Novým a Starým Městem.

Foto: 2 x archiv Davida Černého

Na hodinách v Padově uprostřed velikého ciferníku vystupují polokoule, které představují zeměkouli. Na soustředných kruzích jsou postupně zobrazeny Měsíc se svými fázemi a ekliptická znamení. Vnější kružnice pak tvoří 24hodinový ciferník. Padovský orloj je ještě doplněn o rafii, která nese puklici znázorňující Slunce.

Orloj na novoměstské radniční věži byl menší než padovský. Na dochovaných snímcích jsou vidět zobrazení fází Měsíce, znamení zvěrokruhu. Ukazoval i oběh Slunce. Jen vnější 24hodinová kružnice na Novoměstské radnici chyběla.

Při velké rekonstrukci radnice na konci 20. století se uvažovalo o návratu orloje. Nakonec zůstala věž bez orloje i bez hodin.

Foto: Tomáš Sysel

Orloj byl z Novoměstské radnice odstraněn na konci 18. století. Výklenek mezi stropem kaple a druhým patrem byl zazděn. O rekonstrukci orloje se ještě uvažovalo při velké rekonstrukci Novoměstské radnice na konci 20. století. Nakonec bylo rozhodnuto jinak, a tak novoměstská radniční věž zůstala nejen bez orloje, ale i bez hodin.

Ve zdivu radniční věže je umístěna železná tyč, která určuje délku pražského lokte. Je dlouhá 591,4 mm.

Foto: Tomáš Sysel

Jedenáct znamení zvěrokruhu

Zajímavostí je, že jak na padovském, tak novoměstském orloji bylo znázorněno jen jedenáct znamení zvěrokruhu.

U padovského jedno ze znamení chybí prý proto, že tamní konšelé umělci řádně nezaplatili a ten se jim pomstil tím, že jedno znamení vypustil. U novoměstského orloje došlo k opomenutí zřejmě omylem. Kreslíři si kresbu patrně špatně rozvrhli a dvanácté znamení se na orloj prostě nevešlo.

3

Seřiďte si hodiny

Podle pražského poledníku je to snadné…

Poledník, který je vyznačen uprostřed Staroměstského náměstí, je vlastně pomníkem stínu, který už neexistuje. Když stín mariánského sloupu, jenž stál na náměstí od roku 1650 do roku 1918, zakryl pražský poledník, bylo v Praze poledne.

Pokud je váš stín rovnoběžný s poledníkem vyznačeným v dlažbě Staroměstského náměstí, je v Praze poledne.

Foto: Tomáš Sysel

Bez sloupu tak pražské pravé poledne zjistíme už jen podle stínů lidí, kteří o polednách křižují Staroměstské náměstí. Sami si můžete zkusit postavit se na kraj poledníku a počkat, až váš vlastní stín padne na poledník ve stejném směru; pak si můžete přeřídit hodinky na přesný pražský čas.

Dlouhá léta šlo o jediné měření času ve městě. A i když sto let po vztyčení mariánského sloupu (1752) vznikla v nedalekém jezuitském klášteře a univerzitě atronomická věž Klementina, stále byl místní pražský čas určován podle sloupu, nikoli podle hvězdárny v Klementinu. Poledne tedy v Praze nastalo ve chvíli, kdy stín sloupu rovnoměrně zakryl poledník, který protíná místo, kde stával mariánský sloup.

Mezi lety 1891 a 1911 se z bašty svaté Maří Magdalény, kde je dnes v Kramářově vile sídlo premiéra, střílelo poledne. Pozorovatel na Staroměstské radniční věži sledoval, kdy stín sloupu zakryje poledník. Mávnutím praporku dal viditelné znamení, na něž čekali i dělostřelci na baště, a ti výstřelem z děla oznámili Pražanům, že je pravé poledne. Bohatší měšťané si mohli seřídit hodinky a všichni ostatní mohli vnořit lžíci do polévky, protože byl oznámen čas oběda.

Mariánský sloup byl stržen 3. listopadu 1918 rozvášněným davem, který jej pokládal za symbol habsburské poroby. Pravdou je, že sloup byl vztyčen jako vyjádření díků Panně Marii, která podle tehdejšího přesvědčení pomohla uchránit Prahu před Švédy na konci třicetileté války.

Praha měla poledne tehdy, když stín mariánského sloupu zakryl pražský poledník.

Foto: Tomáš Sysel

Dvě pražská poledne

V Praze se měřila hned dvě poledne. Před sjednocením času se určovalo vždy pravé poledne podle stínu na poledníku, jenž probíhal místem měření.

Jedno pražské poledne se měřilo na Staroměstském náměstí. Určovalo se podle stínu mariánského sloupu, jenž dopadl na pražský poledník. Druhé se stanovilo v astronomické věži v nedalekém Klementinu, kam malým otvorem v kovové destičce pronikal do temné komory věže sluneční paprsek. V místnosti je umístěna struna natažená ve směru poledníku, která v pravé poledne rozděluje sluneční světlo přesně na dvě poloviny. Klementinské poledne nastává o 1,16 sekundy později než poledne mariánského sloupu. Pro měření měšťanského poledne, užívaného například pro seřizování pražského orloje, se používal čas sloupu. Pro astronomická a meteorologická měření bylo rozhodující poledne v komoře astronomické věže Klementina.

4

Jak se čte orloj

Co je čas staročeský, babylonský, italský nebo hvězdný?

Historici nevědí, kdy přesně pražský orloj vznikl (nejčastěji se uvádí, že v roce 1410), a nejsou si ani úplně jisti, kdo ho dal dohromady. Jako možný autor astronomického stroje se uvádí Jan Ondřejův zvaný Šindel. Po téměř 100 letech se orloje ujal známý mistr Hanuš, který stroj opravil a zdokonalil. Poté byl Hanuš podle legendy oslepen, aby už nemohl nikde žádný orloj postavit.

Orloj prošel rozsáhlou rekonstrukcí. Barvy na hodinové a kalendářní desce se vrátily do podoby, kterou měly v 19. století.

Foto: Martin Frouz

Z orloje se dozvíte, nejen kolik je hodin, ale i v jakém postavení jsou Slunce a Měsíc vůči nebeským znamením. Pražský orloj ukazuje hned několik různých časů najednou. Ale pozor, kdyby ho snad někdo chtěl odvézt a postavit si ho na zahradu, věřte, že by nešel správně. Funguje jen v Praze na Velkém rynku, tedy na Staroměstském náměstí.

Časy

Na orloji můžeme odečíst staročeský čas (vnější kruh), který se měřil od západu slunce (čas se dodnes používá pro účely židovské liturgie). To znamená, že počátek dne se během roku mění tak, jak se mění doba západu slunce. Vnější okruží, které je osazeno číslicemi 1–24, se pohybuje tak, aby dvacet čtyři hodin bylo v době západu slunce. V praxi to znamená, že nový den staročeského času začíná o letním slunovratu v osm hodin večer, v době jarní a podzimní rovnodennosti v šest večer a při nejdelší noci, v době zimního slunovratu, je dvacet čtyři hodin ve čtyři odpoledne. Se zimním slunovratem souvisí i umístění smrtky, která neúprosně zvoní každou hodinu, a ubírá tak čas z našich životů. A když se po letním slunovratu začínají krátit dny a blíží se zima, počátek staročeského času na vnějším okruží se začíná posouvat k symbolu smrti na pražském orloji. Když po zimním slunovratu začnou dny přibývat, okruží se začne od kostlivce vzdalovat. Orloj vám také ukáže, kolik hodin je, tak jak jsme na to zvyklí – takzvaný občanský čas. Dvě sady římských číslic od 1 do 12 určují, kolik je hodin. Ale pozor: orloj se nepřeřizuje na letní čas, takže od března do října musíte odečíst hodinu. Poledne na hodinách je ve 13 hodin letního času. Hvězdný čas (též siderický) ukazuje zlatá hvězdička na ručce, s níž je pevně spojen i zvířetník. Hvězdný čas, užívaný v astronomii i v astrologii, se odvozuje od polohy stálic, jako je například polárka, vzdálených hvězd na obloze. Hvězdný den je oproti slunečnímu asi o 4 minuty kratší a přibližně po roce se opět srovná s tím naším.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy 25 tajemství Prahy.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.