Anekdoty 4

Policajti

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

kolektiv

Anekdoty 4: Policajti – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2019

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Anekdoty 4

Policajti

CPress

Brno, 2019

Anekdoty 4
Policajti

Ilustrace: Marek Rubec

Obálka: Jaroslav Faigl

Odpovědná redaktorka: Anna Sedláčková

E-book konverzi provedlo Grafické a DTP studio Fragment

Objednávky knih:

www.albatrosmedia.cz

eshop@albatrosmedia.cz

bezplatná linka 800 555 513

ISBN tištěné verze 978-80-264-2360-7

ISBN 978-80-264-2416-1 (1. zveřejnění, 2019)

Cena uvedená výrobcem představuje nezávaznou doporučenou spotřebitelskou cenu.

Vydalo nakladatelství CPress v Brně roku 2019 ve společnosti Albatros Media a. s. se sídlem Na Pankráci 30, Praha 4. Číslo publikace 35 042.

© Albatros Media a. s., 2019. Všechna práva vyhrazena. Žádná část této publikace nesmí být kopírována a rozmnožována za účelem rozšiřování v jakékoli formě či jakýmkoli způsobem bez písemného souhlasu vydavatele.

1. vydání

Policajt chytí zlatou rybku a ta mu slibuje, že mu splní tři přání. Policajt chvilku přemýšlí a pak povídá: „Občanský, technický a řidičský průkaz.“

Před 50 lety, panebože to je dávno, jsem jel odpoledne trolejbusem ze Smíchovského divadla ze zkoušky domů. Trochu jsme popíjeli, já měl prima náladu, trolejbus byl narvaný k prasknutí, lidi naštvaní. A já je ze zadní plošiny začal bavit.

Trolejbus každou chvíli zastavoval, protože silnice byla rozkopaná až k Arbesovu náměstí, a já začal: „To je krásná vyjížďka, to bychom si měli připlatit a hele tamhle je policajt a hlídá krumpáč.“ Lidi se smáli a já se začal rozjíždět: „To znáte ten vtip, jak dva policajti....“ V ten moment mě čapnul takovej velkej chlap a povídá: „Tebe ty vtípky přijdou draho!“ a vyvlekl mě na nejbližší zastávce ven. „Tak, hochu, a půjdeš se mnou!“ Já na to: „Nepudu, já vám totiž uteču!“ Utíkal jsem až do Riegráku a někde u Rajské zahrady jsem ho setřásl. A začal jsem si dávat pozor na pusu.

No a o mnoho let později jsem hrál ve filmech Byl jednou jeden polda, kde se to anekdotami o nich jen hemžilo.

A vidíte, teď dokonce vychází celá knížka těchhle vtipů a nikdo ji nezakáže a nikdo vás za ně nebude honit po Žižkově.

Nedávno jsem potkal známého poldu a říkám: „Víš, že o vás vyjde knížka ?“ A on na to: „To je snad vtip, ne?“

Tak hezké čtení, váš Láďa Potměšil alias major Maisner

Na policejní stanici

Přijde náčelník na policejní stanici a vidí ukopnutý práh.

„Chlapi, takhle to tady přece nemůžete nechat. Kupte nějaký hřebíky a přitlučte to.“

Jeden policajt dojde do železářství, přinese pytlík hřebíků, položí jeden na práh hlavičkou dolů a začne do něj bouchat.

„Náčelníku, to ale nejde.“

„Ani se nedivím, když jsi koupil hřebíky do stropu!“

Na místo u policie se hlásí tři uchazeči. U pohovoru se ptají prvního:

„Kolik je 2+2?“ „Eee... pět?“ „Špatně, je to čtyři, ale zmýlil jste se jen trochu, tak vás ještě vezmeme.“ Pak přijde druhý a ptají se ho: „Kolik je 2+2?“ „No, to bude asi tři, ne?“ „Kdepak, jsou to čtyři, ale zmýlil jste se jen trochu, tak my vás ještě vezmeme.“ Pak přijde třetí a i toho se zeptají: „Kolik je 2+2?“ „Čtyři.“ „No, je to sice správně, ale je nám líto, všechna místa jsou už obsazena!“

Na policejní stanici ve vilové čtvrti Amsterodamu přiběhla večer vyděšená mladá žena s rozbitým nosem. „Vyšla jsem si na zahradu a někdo mě praštil do obličeje!“ stěžuje si. Komisař vyslal na místo činu policistu. Ten se vrátil za půlhodinu a měl rovněž rozbitý nos. „Vás taky někdo přepadl?“ diví se komisař. „Ale kdepak,“ vysvětluje policista, „taky jsem šlápl na ty hrábě.“

Obecní pastevec přijde na místní

policejní stanici, a že prý se taky chce stát policistou. Policejní důstojník mu říká: „Naším kolegou se může stát jen inteligentní a především vzdělaný člověk. Jestlipak například víte, kdo napsal

Babičku?“

Pastevec neví. Důstojník zajde do vedlejší místnosti a šeptá strážmistrovi: „Vedle je jeden člověk a nemůže si vzpomenout, kdo napsal Babičku. Běž mu pomoct.“

Když se za chvíli vrátí, leží pastevec na zemi. Teče mu krev z nosu, má natržené ucho, vyražený zub a kolem oka fi alový monokl. Strážmistr hrdě hlásí: „Pane kapitáne, už si vzpomněl! Babičku napsal on!“

Na policii zazvoní telefon. Náčelník zvedne sluchátko a slyší: „Pane veliteli, dnes odpoledne přivezou Novákům dřevo!“

„Ale proč mi to říkáte, na tom přece není nic trestného,“ diví se náčelník.

„Ale pane veliteli, v jednom polínku je ukryto půl kila heroinu!“

„No, to už je zajímavé, děkuji za informaci,“ říká náčelník a za chvíli už zvoní telefon u Nováků: „Nazdar Karle, tady Pepa. Hele, přijedou ti pořezat to dřevo. Bude to ta samá parta, co ti minulý týden zryla zahradu!“

Sedí tak policajti v kanceláři a jeden z nich říká: „Hele chlapi, musíme poslat někoho z nás na přezkoušení.“ Jeden se tedy přihlásí a souhlasí s návrhem. Druhý den jde na přezkoušení, posadí se a odpovídá na dotazy. Jeden z komisařů mu však dá zapeklitou otázku: “Řekněte nám, který vojevůdce vyhrál nejvíce bitev?“ Policajt nemá vůbec tušení, kdo by to mohl být. Komisař tedy jde k ledničce, vyndá flašku Napoleona a nalije policajtovi panáka. Znovu se ho zeptá na tutéž otázku. Policajt se pořádně zamyslí a říká: „Generál Calex“.

Jak vznikli policajti? Polymerací monocajtů.

Policisté vyslýchají muže:

„Proč jste toho muže čtyřikrát bodl nožem?“

„Já ho, prosím, bodl jen jednou a to vidlema!“

Jsou tři policajti. Jeden si kýchne.

Druhý řekne: „Na zdraví.“

Třetí řekne: „Nalejte mi taky!“

Policista hlásí nadřízenému, že se mu narodil syn.

„Dobrá, a máte na někoho podezření?“

Co udělá policajt jako první, když dostane rozum? Dá výpověď.

Na policejní stanici přijímají nové

policisty, kteří musí projít zkouškami ze sebeobrany, dějepisu a českého jazyka.

První chlap jde ke zkouškám, neudělá tu z češtiny, rovněž další propadnou. Jeden však vyjde ze dveří celý šťastný a ostatní

se ho ptají: „Tak co, udělal?“ „Jo, udělal.“

„Prosím tě, jak jsi to dokázal?“ „Ale, dali mi skloňovat slovo město, tak jsem jim řekl: mně sto, tobě sto a náčelníkovi pět set!“

Policajti mají výplatu. Nadporučík je volá podle jména: „Novák.“

Novák: „Tu!“

„25 000 Kč.“ A Novák jde pro prachy.

„Mrkvička.“ „Zde!“ „28 000 Kč.“ A Mrkvička jde pro prachy.

„Souhrn.“ Nikdo se neozývá. „Souhrn!“

Zase ticho.

„To je blbec,“ nadává nadporučík, „má tu 183 400 Kč a nechce si to vzít!“

Policajt sepsal protokol a předal ho náčelníkovi ke kontrole. Ten ho čte a vidí, že tam má napsáno „fčera“. Jde za ním a říká mu: „Podívej, tady máš chybu.“ „Aha, tam mělo být ,fčela‘.“

Tři muži se ucházejí o místo u policie. K pohovoru si zavolají prvního z nich. Policista mu dá fotografii muže, kterou si má důkladně prohlédnout a říct, jakých zajímavých detailů si všiml. Po pár minutách uchazeč prohlásí: „Ten muž má jen jedno ucho.“ „To je fotka z profilu,“ upozorní ho policista a požádá, aby odešel. Druhý kandidát dostává stejný snímek, se stejnou otázkou. „Ten muž má jen jedno ucho!“ prohlásí po chvíli. „To je fotka z profilu!“ rozzuří se policista. I druhého kandidáta vyhodí. Třetí kandidát si několik minut prohlíží fotku a pak odpoví: „Ten muž má kontaktní čočky.“ Policista se podívá do svých spisů a uznale řekne: „Správně, je vidět, že nejste takový blbec jako ti dva před vámi. Jen mi řekněte, jak jste to poznal?“ „Snadno. Těžko může nosit brýle, když má jen jedno ucho.“

Na policejní stanici zazvoní telefon. Policajt ho zvedne a ohlásí se:

„Policie, prosím...“

Ze sluchátka se ozve koktavý hlas:

„Do do dobrý de den, ppane ppolicisto, jjjá vám v v volám žže tady leleleží ch ch chcí chcíplej kkkůň. Vvv vodvezte s si ho ppprosím, on už tttu z z začíná z z z zapáchat...“

„A kde leží, chlape?“

„V v v... v v v.... v v v...“

„Ve Vodičkový?“

„N n ne, v v v.... v v v...“

„Prosím vás, chlape, vykoktejte si to a pak mi zavolejte“

Za hodinu opět zvoní telefon:

„Policie, prosím...“

„Do do dobrý de den, ppane ppolicisto, jjjá vám v v volám, žže tady pp pořád le le leží ten ch ch chcíplej k k kůň, ooon už t t t tady ssstrášně pa pa páchne a a a už popo něm lezou m m m mouchy a m m motaj s s se tu i d d děti...“

„No a kde leží?“

„V v v... v v v.... v v v...“

„Ve Vodičkový?“

„N n ne, v v v.... v v v...“

„Sakra chlape, až si to vykoktáte, tak mi zavolejte.“

Za dvě hodiny se telefon ozve opět:

„Policie, prosím...“

„Do do dobrý de den, ppane pppolicisto, t t ten kůň už tady f f fakt hhh hrozně sssmrdí, ppp přijeďte si ppp pro něj.“

„A kde sakra leží, už to víte?“

„V v v... v v v.... v v v...“

„Ve Vodičkový?“

„J j jo, už sssem ho tam v v vodtáh.“

Policajti vyfasují nové baterky. Svítí s nimi, blikají, až jeden z nich přijde na zajímavý problém. Jdou s ním za náčelníkem:

„Podívejte se, náčelníku, když rozsvítím baterku, objeví se kužel světla.“ „Hmmm.“ „A teď zhasnu a on zmizí. Kde je? Kam zmizel?“ „Hmmm, zajímavé. Zamyslím se nad tím a dám vám vědět.“ Druhý den si je nechá zavolat a říká: “Chlapci, přišel jsem na to.

Včera večer jsem vyhnal ženu a děti, všechna okna a dveře zajistil a pozhasínal celý dům. Rozsvítil jsem baterku – kužel světla. Zhasnul – kužel zmizel. Začal jsem ho všude hledat a víte, kde byl? V ledničce.“

Na stanici se policista ptá kolegy: „Nechceš koupit kozu? Prodávám ji za třicet tisíc.“

„Jsi blázen? Kdo by ti dal třicet tisíc za kozu?!“

Za týden se opět potkají ve službě.

„Tak co koza? Už jsi ji prodal?“

„No jasně, našemu náčelníkovi. A za třicet tisíc!“

„Cože? To ti vážně za tu kozu vysázel na dřevo třicet tisíc korun?“

„No, to ne, ale dal mi za ni dvě slepice po patnácti tisících!“

Přijde policajt do práce a hlaholí: „Pánové, já jsem geniální!“

„Jak to?“ diví se jeho kolegové.

„Koupil jsem si lego, na kterém bylo napsáno do tří let. A já ho dokázal složit za rok!“

Žena přijde na policejní stanici: „Prosím vás, pomozte mi, můj manžel se ztratil.“

Policista založí papír do stroje a povídá: „Můžete nám ho popsat?“

„No, měří asi 160 centimetrů,“ začne žena, „váží 90 kilo, má pleš, velké břicho, falešné zuby... Víte co? Zapomeňte na to!“

Na policii přiběhne muž a zoufale křičí: „Zavřete mě! Zavřete mě!“

„Co blázníte, člověče?“ ptá se strážník.

„Zavřete mě! Já jsem vystřelil na svou manželku! Honem! Zavřete mě!“

„A trefil jste?“

„Právě že ne!“

Přijde chlap na konkurz na policajta a oni se ho zeptají: „Kolik je 1+1?“

„Tři.“

„No, to není zase tak špatný, je to skoro správně... Tak další otázka – dva dny v týdnu na P?“

Chlap po chvilce přemýšlení odpoví: „Pozítří a popozítří.“

„No dobře... A víte, kdo zabil Heydricha?“

„To nevím.“

„Tak si to rozmyslete a řeknete nám to příští týden.“

Chlap přijde domů a povídá manželce: „Představ si to, první den a oni mi dají vraždu!“

„Všude píšou, že se výkon počítačů každých osmnáct měsíců zdvojnásobuje,“ stěžuje si kolegovi policajt. „Já už ho mám doma čtyři roky, a pořád nic!“

Ptá se policajt kolegy: „Hele, kolikátého dneska je?“

„Nevím, podívej se do novin.“

„To je na nic, jsou včerejší!“

Kdy policajti zaregistrují sněžení? Když přijde na stanici a vyplní tam potřebné formuláře.

Policajt přivedl na oddělení chlapa.

Nadřízený se ho ptá: „Proč jste ho předvedl?“

„Měl u sebe zbraň.“

„Jakou zbraň?“

„Nůž, prosím.“

„Kde?“

„V zádech.“

„Poručíku, proč odcházíte od policie?“

„Už mě nebaví dělat ze sebe chytrého.“

Ptá se náčelník vyšetřujícího policisty: „Jak daleko od sebe byla vozidla v okamžiku srážky?“

Policista Hájek zahyne při výkonu služby. Kolegové se domlouvají, který z nich tu tragickou událost oznámí jeho manželce. Nikomu se nechce, tak losují a jeden z nich má holt tu smůlu. Aby nebyl příliš nervózní, posilňuje se v hospodě. Nakonec sebere odvahu, zazvoní u bytu a ženy, která mu otevře, se zeptá: „Vy jste vdova Hájková?“

Žena se zamyslí a pak řekne: „No, Hájková se jmenuju, ale vdova nejsem!“

A policista zablábolí: „Chcete se vsadit?“

„Když pronásledujeme pachatele, nejdříve vždy vykřikneme třikrát stůj, až potom smíme použít služební zbraň,“ poučuje mladé policisty instruktor.

Za několik dní se jeden z mladíků připlete k bankovní loupeži. Namíří na jednoho z lupičů a varovně vykřikne: „Třikrát stůj!“

Ráno vrazil velitel policajtů do jedné z kanceláří a za stolem uviděl místo svého podřízeného tučňáka. Zařval: „Koudelka, co tady dělá to zvíře? Ihned ho seberte a jděte s ním do zoologické zahrady!“ K večeru, když velitel odcházel ze služby, potkal Koudelku s tučňákem. „Prokristapána, Koudelka,“ zhrozil se, „copak tady děláte s tím tučňákem? Poslal jsem vás přece do ZOO.“ „V ZOO jsme byli skoro celý den,“ vysvětloval policista Koudelka, „ale už nás to přestalo bavit, tak teďka jdeme do kina.“

Jsou policajti na vyšetření u doktora. Doktor vyjde ze dveří a povídá: „Je vás tu moc, to bychom tu byli do večera. Musíte chodit po čtyřech.“

Náčelník přikývne, že je mu všechno jasné, padne na kolena a povídá: „Tak já jdu první!“

Policajti dostanou za odměnu lístky na Prodanou nevěstu. Před představením se sejdou s myrtami a svatebními dary. Přijde k nim velitel a zlobí se: „Vy blbci, my jdeme na operu Prodanou nevěstu, ne na svatbu!“

Jeden se nakloní ke kolegovi a tichým hlasem poznamená: „To si teď vyskakuje, ale když jsme dostali lístky na Labutí jezero, přišel s udicí a v gumákách!“

Policajt volá náčelníkovi: „Náčelníku, našel jsem mrtvolu neznámého muže. Nemá ruce ani nohy a ani hlavu. Na mrtvole jsem nenašel stopy násilí.“

Policajti se baví o přidělených bytech. První povídá, že měl v bytě samou díru, takže do půlnoci jenom sádroval. Druhý si stěžoval, že pracoval až do rána, protože parkety byly popřehazované a musel je srovnávat. „To já měl horší,“ povídá třetí, „já se do bytu vůbec nedostal.“ „Ztratil jsi klíče, že?“ „To ne, ale na výtahu bylo napsáno, že je pro dvě osoby a ani do rána jsem se toho druhého nedočkal!“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Anekdoty 4: Policajti.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.