VLNY

Pavel Sebastian Huška

2012 - 2013

Toto dílo je věnováno mé ženě, mé rodině a mým blízkým přátelům;

všem těm, kteří jsou mi na tomto světě nejdražší…

OHEŇ

Oheň plane v Nekonečnu,

jako v samém srdci světa,

jako ve tvém těle hříšném,

jako v mysli nezralé.

Živel mocný, odedávna

soupeře s ní nelítostně,

nerad vodě ustupuje,

hoden síly trvalé.

Oheň domov zútulní ti,

když pec zvolna rozehřívá,

je to věru patron silný,

rozpálí i kamení.

Za dnů zimních zahřeje tě,

v ohništi, když plápolaje,

živé stíny skotačící

kreslí na zdi stavení.

Oheň jindy pro potěchu

krátké letní noci zpestří,

a tu bajky vyprávěné

pozornost tvou poutají.

Praskání pak nasloucháváš,

sedíš a jen pozoruješ,

uhlíky jak oranžové

vzhůru k nebi stoupají.

Oheň vášně spaluje tě,

arci vždy mu neporučíš,

často ani neuhádneš,

kdo že koho ovládá.

Jednou klidně odpočíváš,

druhdy cos tě popudí zas,

a čert, už se chechotaje,

pod kotel hned přikládá.

Oheň, který zlým je pánem,

zkrocen je však užitečným,

a tak dobře mnohokráte

posloužil ti zaživa,

po odchodu do Věčnosti

o tělo tvé postará se,

pokud jej však podle zvyku

nestráví zem červivá…

SÍLA

Síla se rodí,

ničí i plodí,

nezměrně mocný

života grál.

Proniká zcela

duše i těla,

z věčného Zdroje

šíří se dál.

Přítomna všude

byla a bude;

vždyť také celý

pohání svět.

Někdy se skrývá,

kdo však se dívá,

ten ji i přesto

odhalí hned.

V kořenech stromů,

rachotech hromů,

ve slunce záři,

tmě liščích nor.

V úrodných polích,

jeskyních trollích,

nejhlubších dolech,

vrcholcích hor.

V ohni, když hoří,

hlubinách moří,

moci, jež vládne

bytostem všem.

V éteru jemném,

vesmíru temném,

samotném Jsoucnu,

i v srdci svém.

Někdy však přeci

stanou se věci,

co sílu vezmou,

ba život sám.

V mysli to mějme,

pročež si přejme,

kéž dost jí zbyde

do konce nám…

OSUD

Kde den s nocí potkává se,

v nekonečnu rotujíce,

v duhách barev utopené,

mraky světů jsou.

Vzdálený tak vší té kráse,

jeden z nich pak nachází se,

a ten k sobě upoutává

celou bytost tvou.

To proto, že pavučina

skutků dávných upředena,

přepevně tě obepíná,

v tenatech má svých.

A Ta, která neusíná,

v rukou váhy zlaté třímá,

neúnavně odvažujíc

ze všech činů tvých.

V prach-li tělo obrátí se,

volnosti tu nadechneš se,

chceš-li, vzhůru vylétneš si,

z výše spatříš Zem.

Nakonec však navrátí se

mocná síla rovnováhy

a ta opět neoblomně

přitáhne tě sem.

Temné stíny minulosti

na cestě tě provázejí,

osud zpět pak přivede zas

tam, kde vládne zášť.

Vždy tě bude bez milosti

následovat kamkolivěk;

do všech koutů Všehomíra,

do tohoto zvlášť.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Vlny.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.