EDICE

DELFÍN

SVAZEK

STÝ

DEVADESÁTÝ

ČTVRTÝ

PAVEL KOLMAČKA

ŽIVOT LIDÍ,

ZVÍŘAT,

ROSTLIN,

VČEL

TRIÁDA

2018

Pavel Kolmačka

Život lidí,

zvířat,

rostlin,

včel

© Pavel Kolmačka, 2018

ISBN 978-80-7474-228-6

ISBN (PDF) 978-80-7474-239-2

ISBN (ePub) 978-80-7474-240-8

ISBN (mobi) 978-80-7474-241-5

Život těla

PUMPY V PRAVIDELNÉM RYTMU

polykají, vyvrhují krev.

Plankton obeplouvá útes,

hejno drobných ryb vznáší se nad propastí.

Krvinky unášené proudem řítí se úžinou,

na mělčině zpomalují a pak se rozptylují.

V ústí jeskyně polyp povlává chapadly.

Tma a ticho, hlad chobotnic.

Želvy mátožně táhnou na sever, velryby na jih.

Zdá se nám sen, mozek vysílá vlny.

Nikdo nic neví.

V PRALESNÍM ŠERU se v napajedle

zrcadlí strom cév.

Srny se sklánějí, pijí.

Zpozorní,

a vzápětí

se dávají na útěk.

Tygr jde.

KREV PĚNÍ,

bublá v šachtách,

soutěskách,

průlomech skal,

strhává stéblo,

točí s ním,

unáší mravence.

Kam jen se propadá

všechna ta voda,

ta hlína.

UCHEM JAK MOUCHA

vlétá svět

chycený ve slovech,

v tichém volání.

Jen chviličku,

vteřinu či dvě

plachtí nad plání.

Ještě je vidět?

Ne,

už ne.

V HLUBOKÉM POHROUŽENÍ

tůně buněk:

leknín kvete,

les kolem je zamlklý,

jako by tvrdě spal.

Jen v rákosí zpívá

žabí král.

MÍSTO, KDE VZNIKÁ,

vytryskává

jasný svit očí:

tma a ticho,

a jen kap, kap, kap,

jako když budík tiká.

Hlídači pramene, jsi tam?

Neodpovídá,

mlčí.

UPROSTŘED PRALESA

srdce.

Pomalovaní nazí lovci

vystupují ze tmy,

náměsíčně jdou k horké pulzující záři,

usedají v kruhu.

Tiše se ohřívají,

pečou si maso, placky,

vědí, že teď jsou v ráji.

Život ve dne v noci

ČÍŇANÉ OVLÁDLI TĚŽBU ZLATA V GHANĚ,

bez pistole však nevycházeli...

Cosi zapraskalo, hlas přijímače zmlknul.

Okno zhaslo.

Průzkumný stroj nad horizontem změnil kurz,

pilota v kokpitu uhranul bílý svit.

Měsíc, magnet náměsíčných, vyvěral,

na okamžik se přes něj mihla sova,

krystalizoval.

Měsíc fosfor vznikal.

Měsíc v přístřeší ptačího krmítka.

Měsíc pastýř, měsíc ovečka.

Měsíc zásah, zkáza, kobliha.

Měsíc louže prolitého mléka.

Měsíc se zrcadlil na mokrých listech,

ptačím zobu, lípách,

jež hnaly své šťávy

do mladých výhonků,

předávaly si zprávy

o přesunech a hrozbách,

o neslyšných pohybech

tam i tam.

Bezděčně zviřovaly vzduch

pohyby nočních novorozených.

(Jejich údiv, oslnění, pootočení hlavy!

Plovací ohýbání ruky!)

Nepostřehnutelně se děly

pohyby trávy.

Nepozorovaně probíhaly

nevyzpytatelné pohyby,

jimiž se mění ratingy a kurzy.

Pohyby na účtech.

Pohyby komand.

Pohyby letadel.

Pohyby lodí.

V dosahu tepla lidských obydlí

pohyb lišky v mechu noci.

Pohyb větví.

Pohyb kyčlí.

Kotě se v přítmí

vyhýbalo převržené lahvi.

Chodilo tam a sem po zádech a hlavě

polosvlečené ženy.

Keř srdce nespal,

výhonky pod kůží

šátraly, místy prorážely

a pronikaly ven.

(Zítra v denním boji

šlahouny jí za chůze budou viset z uší,

vlát v protivětru...)

Proplétaly se s ním houštiny

rašící z vnějších věcí:

do všech stran větvilo se

místo nočního neštěstí.

Výhonky obrážely místo

dopadu vysrážené kapky.

Ježatě byla obrůstána

hrst peří z rozsápané sýkory.

Pohnul se stín:

člověk pod stromy

zapaloval kopky

z klacků a slámy,

neboť začínal mrazík.

Čas chvátal, nezvolňoval,

v okně, jež před pár hodinami

pohaslo, znovu rozsvítili,

znovu se ozývaly hlasy.

Jacísi rozespalí se milovali,

obezřetnost bránila početí.

Hroch je šelma,

pravil tenký hlásek,

snad dětský.

Za východním obzorem

otálelo slunce.

Ještě se všechno

mohlo stát jinak.

SÍLILO SVĚTLO.

Živé světlo.

Světlo dýchajících, živých.

Sluneční vichr udeřil,

elektronické sítě zakolísaly.

Den, den!

Solární vařič mohl začít

péci muffiny.

Vzbuzení ze smrti

zvolna okřívali.

Vesele pokračovali

v místě, kde skončili.

I Baník vstal z hrobu. I Baník!

Mysli si naplno představovaly svět

jako míč, v němž je jiný míč – větší.

Jako samohyb,

automat chemické přeměny,

prostupující se organismy,

přesuny energií.

Mysli si představovaly svět

plný jiskřících duší.

Mýlili se ti druzí.

Z džungle řval v ústrety muzikálový Mauglí.

Mazaní chtěli od Američanů za Temelín levné stíhačky.

Realitou se staly džíny pro zeštíhlení.

Benzínový křovinořez 1,35 kW

byl za pouhých nevím kolik.

Byl ten nejvhodnější čas

pro koupi renaultu, béemvé, škodovky.

Žhavé nabídky s extra dárky

nepovšimnuty přicházely a odcházely.

Demi Mooreová byla nadále zhrzena,

hrozila, že zveřejní fotky.

Make-up dělal zázraky

a Afrika byla pro diplomatku zdrojem sebepoznání.

Globální oteplování zvýhodňovalo

tmavě zbarvené vážky.

Sugestivní hlas radil:

Ani na konci sezóny

se nevzdávejte grilování.

Prodejcům vozů Hyundai vadil

nový etický kodex,

a tak se bouřili.

Copak se v onen prosluněný den nosilo

v metropolích módy?

Džíny, tenisky a kůže.

Devadesát minut v thajském ráji

zbavovalo napětí i bolesti za polovinu ceny.

Letěly kožíšky, etno a výrazné doplňky.

Jak ale porozumět vlastnímu psovi?

Jak v podávání lososa změnit stereotypy?

Neustávaly chvat, sháňka,

plné nasazení.

Divoký, temný, nepřehledný svět

byl přeskupován do přehledných řad,

ploch a linií.

Hráze zadržovaly proudy vzedmuté po deštích.

Panely z lehkých hmot bránily úniku tepla zdmi.

Lidé ve stejnokrojích bránili lidem,

kteří čpěli močí,

ve vstupu do nádražní haly.

Antidepresiva oddalovala sebevražedné nálady.

Betonové plochy nepřipouštěly

prorůstání rostlin.

Konzervanty zamezovaly množení mikroorganismů,

zábradlí nedovolilo hrozivé pády.

Plot s ostnatým drátem

bránil náporu hladových.

Záložní zdroje jistily výpadky hlavních zdrojů,

pomocné zdroje vyrovnávaly kolísání v sítích,

izolační pásy zamezovaly vzlínání zemní vlhkosti.

Jedové nástrahy udržovaly stavy myší

ve snesitelných mezích.

Vědecká rada rázně postavila hráz

výplodům mystiky.

Střízlivost nepřipustila excesy,

kofein odvrátil dřímání.

Deodorant eliminoval zápach z podpaždí,

papírové pleny bránily úniku moči.

Automatické dveře ovládané z kabiny

v žádném okamžiku neumožnily

opuštění soupravy.

VČELA, u štěrbiny

na zlomek vteřiny váhající,

vzlétla s ostatními.

Vyhýbala se větvím.

Když vystoupala

nad rozhoupané listy,

vzdušné proudění

ji stáhlo východněji,

dlouhým obloukem

vyrovnala na jih.

Času se nedostávalo,

život byl krátký.

Květy čekaly rozevřené

s vlhkými bliznami,

volaly vůní.

Tady jsme! Tady!

Přátelé stébel

v pastvině neslyšně

pečovali o růst

a prodlužování.

Patroni řebříčku

nezbadatelně bděli nad bělí.

Strážní andělé jitrocele

povzbuzovali šťávy.

Motýlí samečci

zářili ve slunci

bělostí, modří, žlutí.

Vyhlíželi nevěsty

v místech denní pastvy.

Koza

sama ve větru,

sama v dutině světa

zvedla hlavu,

vyzáblá, bílá,

s propadlými boky.

Být březí!

Jabloň s uschlou větví

a dutinou v kmeni,

v níž léto co léto hnízdili sršni,

začínala svou další,

šedesátou první cestu k semenům

narůžovělými květy.

Vzduch již byl prohřátý.

Motýlí samečci

zachytili zvláštní,

neodolatelnou vůni.

Samičky přilétaly.

Koza znehybněla

ve výhni světla

s tlukoucím srdcem,

s proudící krví,

povlávaly jí chlupy.

V zornicích

zrcadlily se jí oblačné kozy

s kůzlaty, s rozhoupanými

plnými vemeny

běžely, letěly

v hlubokém tichu,

odevzdání.

Koza na zemi

po břicho v bršlici

vyrazila za nimi.

Provaz se napnul,

obojek se zadřel,

nepustil ji.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Život lidí, zvířat, rostlin, včel.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.