Jak fungují trhy

Israel M. Kirzner

Překlad z anglického originálu

Israel M. Kirzner, How Markets Work: Disequilibrium, Entrepreneur- ship and Discovery, IEA Hobart Paper No. 133, The Institute of Economic Affairs 1997

Vydal Liberální institut, Centrum liberálních studií, MegaPrint Praha

Liberální institut Spálená 51 110 00 Praha 1

Centrum liberálních studií Spálená 51 110 00 Praha 1

MegaPrint Praha K Nouzovu 2131/7 143 00 Praha 4

Všechna práva jsou vyhrazena. Žádná část knihy nesmí být reprodukována nebo dále šířena v žádné formě, žádnými prostředky, elektronickými nebo mechanickými, bez písemného souhlasu Liberálního institutu a Centra liberálních studií.

Copyright © First published by the Institute of Economic Affairs, London, June 1997

Copyright © 1998, Liberální institut, Centrum liberálních studií

Translation © Ing. Josef Šíma

Cover Design © Dan Purmann, MegaPrint Praha

Cover Illustration © Ing. Zdeňka Talábová

Odborný lektor: Prof. Ing. Milan Žák, CSc.

ISBN: 80-902270-5-8 (Centrum liberálních studií)

Liberální institut, Centrum liberálních studií, MegaPrint Praha Praha 1998

Předmluva k českému vydání

Fungování trhů a floskule centrálních plánovačů

Po desetiletích totalitních systémů v České republice zažíváme od počátku 90. let vlnu zájmu o poznávání základních zákonitostí fungování tržní ekonomiky. Po dlouhé době se mohou studenti ekonomie i široká veřejnost opět bez obav seznamovat s pohledem na ekonomiku, který nabízí ekonomická teorie (převážně v podobě svého hlavního proudu). Svobodná volba jednotlivců vedoucí k dobrovolné směně, jež je výhodná pro obě strany obchodu, výhodnost mezinárodního obchodu bez administrativních překážek, omezená role státu, negativní důsledky redistribuce bohatství, škodlivost progresivního zdanění atd., to jsou závěry, které ekonomie hlavního proudu nabízí. Zároveň nám ale předkládá řadu problémů, které údajně trh neumí vyřešit, a přichází s tzv. teorií tržních selhání. Ta vyvolávají nutnost aktivní politiky státu (vlády), která má např. dbát o zachování konkurence mezi podnikateli prostřednictvím své antimonopolní politiky, bez které by si svět rozdělily mocné monopoly, které by ožebračovaly spotřebitele. Toto a mnohá jiná podobná doporučení vycházejí z předpokladu, že úlohou vlády je napomáhat tomu, aby se ekonomika reálného světa co nejvíce přibližovala ideálu dokonalé konkurence, která je v očích ekonomie hlavního proudu předpokladem optimálního fungování trhů a vede k nastolení rovnováhy na všech trzích. Takto dosažená všeobecná rovnováha je podmínkou optimální alokace zdrojů.

Profesor Kirzner ve své knize, která se vám dostává do rukou, přichází s myšlenkou, že přístup, jenž se nesoustřeďuje na studium fungování reálného světa a hledání hybné síly fungování trhů, ale na výčet „nedokonalostí trhu“, které mají být poté vládou odstraňovány, abychom se mohli přiblížit vysněné dokonalé konkurenci, nutně vede k útokům na mnohé rysy tržní ekonomiky, jako je např. reklama; vede k budování obskurních termínů, jako je společenské optimum; vytváří mylné teoretické koncepty, jako je např. ekonomie blahobytu, a vede k formulaci chybných doporučení pro hospodářskou politiku např. v podobě antimonopolního zákonodárství. Navíc tento přístup vede k tomu, že kolektivistům všech odstínů přidává účinnou zbraň do jejich arzenálu. Stačí jim poukazovat na odlišnosti reálného světa od ideálu dokonalé konkurence. Nejsou-li splněny předpoklady dokonalého fungování trhů, trhy prý nefungují, a proto je potřeba silný stát, aby „neefektivní fungování trhů suploval. Zakládá-li teorie hlavního proudu svou obhajobu tržní ekonomiky na tvrzení, že trhy v zásadě fungují, ale vláda musí odstraňovat příčiny těchto odlišností, pak se otevírá nekonečný prostor pro zásahy vlády do ekonomiky se všemi známými z toho plynoucími negativy. Reálný svět je totiž jiný, než model dokonalé konkurence předpokládá.

Na trhy je nutné pohlížet dynamicky. Budoucnost je sice zahalena v nejistotě, ale konkurující si vize podnikatelů se pokouší touto mlhou nejistoty prohlédnout. Ten, kdo to dokáže lépe, je na trhu odměněn. Ten, jehož vize se ukázala jako neuskutečnitelná, musí svá očekávání přehodnotit. Chyba učiněná jedním podnikatelem vytváří prostor pro inkasování zisku konkurujícím podnikatelem, jehož očekávání se ukázala přesnější, a proto dokázal lépe uspokojit přání spotřebitelů. Je-li umožněno konkurenční střetávání podnikatelských vizí na trhu, pak jsou chyby odhalovány a odstraňovány. To ovšem neznamená, že vláda musí garantovat „velké množství prodávajících a kupujících na trhu“. Je-li na trhu, kam vláda nebrání v přístupu ostatním, pouze jedna firma proto, že v daném okamžiku ostatní podnikatelé nevstupují na tento trh, neznamená to, že v budoucnu na trh nevstoupí noví inovativní podnikatelé, kteří velmi rychle zbaví původního „monopolistu“ jeho výsadního postavení. Začne-li vláda nějaké odvětví ovšem regulovat (vydá-li licenci umožňující výhradní působení na nějakém trhu), vytváří novým podnikatelům bariéry vstupu na trh, které vedou k tomu, že inovativní podnikatelé rozvoj daného trhu zabezpečit většinou nemohou a vláda, v důsledku odlišných motivací a rozptýlených informací, které používá pro svá rozhodování, to neumí (pro příklady nemusíme chodit příliš daleko).

Teorie podnikatelského objevování prezentovaná v této knize čerpá z tradic rakouské školy, která vznikla na sklonku minulého století, prošla slavnou etapou diskuse o možnosti racionální ekonomické kalkulace za socialismu ve 20. a 30. letech tohoto století a byla mnohými znovuobjevena po udělení Nobelovy ceny za ekonomii F. A. Hayekovi, který spolu se svým učitelem Ludwigem von Misesem po většinu tohoto století bojoval proti narůstající moci státu a omezování prostoru pro svobodnou volbu jednotlivců, zvětšujícímu se přerozdělování a neustálým pokusům vlád o plánování mnoha sfér lidského života. Rakouská škola představuje v současné ekonomii unikátní myšlenkový proud. Její důsledný metodologický individualismus je v přímém rozporu s kolektivistickým metodologickým přístupem mnohých ostatních myšlenkových proudů. Přes velkou geografickou blízkost ovšem nezůstalo českému čtenáři příliš příležitostí k tomu, aby se s těmito stále se rozvíjejícími myšlenkami seznámil. Přes tvrzení některých českých ekonomů, že „pokud by rakouská ekonomická škola zemřela v Rakousku, my v Praze ji při životě udržíme,“0 se tato škola rozvíjí především ve Spojených státech. Evropu pozřel kolektivismus. Liberální institut se proto pokouší prostřednictvím překladů autorů píšících v rakouské tradici a pomocí svých vlastních prací zprostředkovat „rakouské“ myšlení českým studentům, učitelům i široké veřejnosti. Po překladu knihy F. A. Hayeka Kontrarevoluce vědy vychází v roce 1998 kromě Kirznerovy knihy, kterou držíte v ruce, také Misesův Liberalismus a bestseller Henryho Hazlitta Ekonomie v jedné lekci.

Rakouská škola nepředstavuje pouze jednu ze škol současné ekonomie. Jak vidíme na příkladu u nás známého F. A. Hayeka, ale i v této knize na příkladu Israela Kirznera, „rakouský“ přístup je aplikovatelný a aplikovaný při pohledu na společnost v nejširších souvislostech. Člověk a jeho jednání, jeho přání a tužby by měli být vždy středem zájmu každého, kdo chce porozumět fungování trhů a fungování společnosti obecně. Doufám, že tato kniha a ostatní díla vycházející z rakouské tradice alespoň zpomalí proces zapomínání na tento základní fakt. Všemocnost současného státu a síla, s jakou neustále zaznívají klišé o tržních selháních, sociálním státu, veřejných statcích, společenském optimu, boji proti monopolům, nespravedlnosti kapitalismu a stále větší nutnosti přerozdělování a státní regulace ve všech sférách lidského života, napovídají, že slavné Misesovy a Hayekovy argumenty vyslyšeny nebyly. Kniha Israela Kirznera přispívá dalším kouskem do této mozaiky argumentů, které se nám snaží vysvětlit, JAK FUNGUJÍ TRHY.

Josef Šíma Liberální institut listopad 1998

I. Úvod

Tato studie představuje „rakouský“ pohled na fungování tržní ekonomiky. Oproti mnohým jiným studiím tak činí bez použití odborné terminologie. Teorie je „rakouská“ tím, že vychází z názorů, které dozrávaly v průběhu jednoho a čtvrt století historie rakouské školy. Tyto názory byly formulovány s obzvláštní jasností a originalitou v příspěvcích dvou velikých představitelů rakouské školy Ludwiga von Misese a Friedricha Hayeka z poloviny 20. století. V průběhu posledního čtvrt století přispělo množství mladších ekonomů tvořících v rakouské tradici (včetně autora tohoto textu) k další krystalizaci teorie podnikatelského objevování a objasňování implikací této teorie pro pochopení ekonomických zákonitostí a hospodářskou politiku.

Většina ekonomů souhlasí s tím, že trhy „fungují“ a že prostřednictvím dobrovolné směny jsou v tržní ekonomice bez centrálního řízení nebo přikazování její účastníci schopni podílet se na fungování nesmírně produktivního systému, využívajíce výhod specializace a dělby práce. Ekonomové také většinou souhlasí s tím, že obecný model alokace zdrojů ve společnosti, kterého je dosaženo spontánně, je vysoce citlivý na změny ve spotřebitelských preferencích, v dostupnosti disponibilních zdrojů a na změny v poznaných technologických možnostech.

Tyto sdílené doktríny umožňují ekonomům porozumět jak dramatickému růstu životní úrovně dosažené v tržních ekonomikách během posledního století, tak i relativnímu selhání (a v četných případech z poslední doby úplnému kolapsu) socialistických ekonomik, ať už ve východní Evropě nebo jinde. Přesto ale zůstává v samotném srdci těchto doktrín nezodpovězena zcela zásadní otázka. S překvapením zjišťujeme, že standardní ekonomie neposkytuje uspokojivé a přesné vysvětlení toho, proč a jak trhy fungují. Ukazuje se, že „neviditelná ruka“ Adama Smitha je příhodná metafora pro to, co zůstává analytickou černou skříňkou ekonomické teorie. Ekonomická teorie, alespoň v podobě svého hlavního proudu, vysvětluje velmi sofistikovaně působení hladce fungující tržní ekonomiky, ve které každý účastník již nějakým způsobem našel své místo. V zásadě ale mlčí při vysvětlování sledu událostí, které umožňují jejím jednotlivým účastníkům, aby z počátečního stavu neexistence vzájemné koordinace dospěli k tomu, že naleznou svá místa ve společenské skládance. Relativně hladce fungující trhy reálného světa zůstávají tedy záhadou.

Hlavním smyslem této práce není zničit ekonomii hlavního proudu. Teorie hlavního proudu má svou omezenou použitelnost při hledání odpovědí na množství běžných otázek, které ekonomie zkoumá. Cílem této práce je vyložit alternativní „rakouský“ přístup, který je založen na ekonomii podnikatelského objevování^1 vysvětlit onu záhadu ponechanou bez rozluštění ekonomickou teorií hlavního proudu - jak a proč trhy fungují. Kritice ekonomie hlavního proudu se krátce věnuje III. oddíl této práce, který si klade za cíl poukázat na základní prvky rakouského přístupu.

Když ekonomové, ať již rakouští nebo jiní, hovoří o „fungování“ trhů, mají na mysli procesy společenského přizpůsobování, ve kterém jsou účastníci trhu spontánně vedeni k tomu, aby nabídli ostatním příležitosti ke směně, které mají tendenci se kumulovat až do okamžiku, kdy jsou v celé ekonomice vyčerpány všechny potenciální zisky z obchodu. Na první pohled není takováto tendence zřejmá. Aby všechny aktivity jednotlivců zapadaly přesně do sebe takovýmto příznivým způsobem, mnoho lidí by očekávalo, že bude existovat nějaký v podstatě vševědoucí, všemocný a benevolentní ekonomický vládce, který zjistí všechny individuální preference, nadání, vlohy a všechny možné alternativy, všechno spočítá a vynutí takový způsob rozhodování, který nejen zkoordinuje veškerá rozhodnutí, ale také zajistí, aby žádné příležitosti k vzájemnému zisku nezůstaly nevyužity.

Teorie trhu ovšem pouze netvrdí, že je možné, aby skupina decentralizovaných individuálních rozhodnutí existovala ve stavu úplné vzájemné koordinace, ale tvrdí také, že existuje silná tendence k tomu, aby se dění na trhu spontánně rozvinulo v plně koordinovaný systém bez jakéhokoli centrálního přikazování nebo řízení. To, že ekonomie hlavního proudu neposkytuje uspokojivé vysvětlení platnosti těchto tvrzení, vytváří jistý problém; mezeru, kterou je třeba zaplnit. A právě rakouská teorie podnikatelského objevování, jež je nastíněna v této práci, si klade za cíl tuto mezeru zaplnit, přičemž implikace této teorie dosahují mnohem dále.

Předpoklady, které vyžaduje ekonomie hlavního proudu, aby ukázala, jak hladce fungující trh pracuje, jsou příliš náročné s ohledem na povahu ekonomických systémů, které známe. Empirická nerealističnost předpokladů přivádí tuto teorii k nezvratnému závěru, že na skutečných trzích nemůže spontánně ke koordinaci docházet. Ukazuje se, že zřejmé tendence ke koordinaci reálných trhů nejsou zcela intuitivní, což ještě zoufaleji vyvolává potřebu nějakého vysvětlení.

Rakouská teorie, tak jak je zde představena, klade velký důraz na „podnikatelské objevování“, které umožňuje účastníkům trhu činícím decentralizované svá rozhodnutí rozpoznat, kdy jejich rozhodnutí mohou být zlepšena, a předvídat budoucí změny v rozhodnutích druhých. Změny cen, změny metod výroby, volba výstupů a příjmů majitele zdrojů vyvolané podnikatelským objevováním mají tendenci odhalit, které ze současných způsobů alokace jsou chybné, a podporovat změny ve směru, který povede k nápravě. V práci je kladen do protikladu prvek podnikatelského objevování, který je v centru pozornosti rakouské školy, s charakterem ekonomického rozhodování jednotlivce tak, jak vstupuje do ekonomické teorie hlavního proudu.

Ukazuje se, že teorie podnikatelského objevování nejen poskytuje klíč k vysvětlení fungování trhů způsobem, který je cizí přístupu užívaného ekonomií hlavního proudu, ale že jsou navíc její implikace pro hospodářskou politiku v ostrém rozporu se všeobecně přijímanými názory. I kdybychom opominuli aspekt uspokojení vědecké zvídavosti ohledně fungování trhů, pozornost věnovaná rakouské teorii by byla nutná při uvažování o volbě mezi různými alternativami hospodářské politiky s různými dopady na blahobyt společnosti. Obzvláště v takových oblastech, jako je antimonopolní politika, nabízí rakouská teorie řešení, která se významně liší od těch, která jsou obvykle vyvozována z teorie hlavního proudu.

II. oddíl této práce načrtává historii teorie podnikatelského objevování, kterou prošel vývoj ekonomie ve 20. století. III. oddíl v krátkosti zkoumá pohled ekonomie hlavního proudu na trhy s důrazem na ty rysy, ke kterým má rakouská teorie ostré námitky. IV. oddíl rozvíjí rakouskou teorii v pozitivním duchu. V. oddíl diskutuje implikace rakouské teorie, které se liší od těch, které jsou obvykle vyvozovány z ekonomie hlavního proudu. VI. oddíl celou studii uzavírá.

II. Z historie ekonomického myšlení

Vznik neoklasické teorie

Počínaje sedmdesátými lety 19. století se začala objevovat skupina ekonomických doktrín, které byly široce přijímány různými ekonomickými školami v Evropě. Ať již pod záštitou marshallovské školy v Anglii, mengerovské školy v Rakousku nebo vznikající walrasovské tradice na evropském kontinentě ekonomie zdůrazňovala až do 30. let 20. století teorii ceny koordinující rozhodování nabízejících a poptávajících. Tyto odlišné ekonomické školy jsou často popisovány tak, že společně tvoří jeden široce chápaný „neoklasický“ přístup k ekonomické teorii.2

Základním kamenem této neoklasické teorie bylo to, že ceny na všech trzích směřují k úrovním, které tyto trhy čistí. Při vyjádření v jednoduchém diagramu nabídky a poptávky (který se stále přednáší začínajícím studentům ekonomie) to znamenalo, že ceny, které jsou příliš vysoké, aby vyčistily trh, mají tendenci klesnout (kvůli konkurenci mezi prodávajícími snažícími se prodat svůj neprodaný přebytek), ceny, které byly příliš nízké, aby vyčistily trh, mají tendenci růst (kvůli konkurenci neuspokojených kupujících). Tyto zákonitosti určující cenový pohyb poskytly ekonomům pohled na trhy, který se zdál být zcela obecný, vztahující se na všechny druhy zboží a služeb, a ukazující, jak situace na trhu systematicky vyjadřuje preference jeho účastníků. Všechny neoklasické školy sdílely názor, že je v podstatě přínosné abstrahovat při zkoumání různých druhů trhů odinstitucionálních podrobností a soustředit se na čistou „ekonomickou“ strukturu; analytickou strukturu, od které je všechno kromě nabídky, poptávky a ceny odstraněno. Tento aspekt neoklasické ekonomie slavil úspěchy v tom, že zbavil tehdy dominující německou historickou školu s jejími antiteoretickými sklony výsadního postavení, které si udržovala na kontinentě na přelomu století.

Skutečnost, že si různé teoretické školy uvědomovaly svou společnou opozici k německé historické škole, je, zdá se, vedla k přehlížení vznikajících jemných analytických a metodologických odlišností, které následně vedly k ostře se odchylujícím teoretickým přístupům. Ve skutečnosti byla společně sdílená neoklasická teorie ceny vyvinuta za použití velmi odlišných přístupů. Přístup hlavního proudu (neoklasický v úzkém slova smyslu) se vyvinul z vlivu marshallovské a walrasovské tradice. Tento přístup kladl důraz na podmínky tržní rovnováhy, viděno walrasovským způsobem, jako výraz řešení systému simultánních rovnic, který se skládá z relevantních nabídkových a poptávkových funkcí. To odvrátilo pozornost od analýzy procesu, ve kterém krok za krokem dochází k přeměně původně nekoordinované řady rozhodnutí k jejich větší vzájemné koordinaci. Dochází tedy k té „záhadě“, ke které obracíme pozornost: ekonomie hlavního proudu nedokáže vysvětlit, jak trhy ve skutečnosti začnou fungovat. Vysvětluje podrobně vztahy, které převáží na trzích, které již fungují, ale nechává stranou podstatu procesů, které tyto závislosti vytvářejí.

Mengerovská a walrasovské tradice

Třetí učení, které tvořilo součást dřívější neoklasická aliance, ovšem vyvinulo odlišný pohled na teorii ceny. Mengerovská tradice se postupně vyvíjela, až přibližně v polovině tohoto století zaujala pevné místo ve směru, který se explicitně odchyloval od walrasovské tradice. Rozpoznala, že matematické propracovanosti, která se objevila v teorii hlavního proudu, bylo dosaženo za cenu zatemnění základních rysů dřívějšího neoklasického pohledu. Jak je vysvětleno níže, Ludwig von Mises a Friedrich Hayek vyslovili tyto názory ve 40. letech 20. století.

Misesovy a Hayekovy příspěvky se vyvinuly z dřívější rakouské tradice, která brala všeobecně přijímanou neoklasickou teorii ceny za samozřejmou. Prorocká studie rakouského ekonoma Hanse Mayera poukázala na klíčové problémy ve vznikající marshallovsko-walrasovské syntéze.3 Ale dokonce ještě v roce 1932 sám Mises (oslavuje definitivní pohřbení německé historické školy) prohlašoval, že to, v čem se vzájemně odlišovaly „moderní“ školy ekonomických teorií, nebylo z velké míry nic jiného než používaný jazyk a styl.4

Úloha Lionela Robbinse

Skutečnost, že rakouští ekonomové 20. let skutečně viděli svou ekonomii zcela kompatibilní s britskou (marshallovskou) ekonomií hlavního proudu, je dobře ilustrována úlohou, kterou hrál Lionel Robbins. Robbins, který se v mládí objevil jako vůdčí intelektuální osobnost ve výuce ekonomie na London School of Economics, byl hluboce ovlivněn živoucí rakouskou tradicí pulzující na vídeňských seminářích na konci 20. let. Jeho slavná kniha z roku 1932 The Nátuře and Significance of Economic Science^5 byla napsána (alespoň částečně) proto, aby britským ekonomům představila množství zásadních rakouských přístupů, které Robbins (jenž uměl německy) poznal během svých návštěv Vídně a z rakouské literatury (kterou ve své knize hojně cituje). V předmluvě Robbins přiznává svou inspiraci obzvláště Misesem.

Robbins si nekladl za cíl modifikovat nikterak významně podstatu britské ekonomie. Jak je vysvětleno v předmluvě, svou knihou chtěl pouze britským ekonomům představit nové způsoby chápání základů jejich vlastní ekonomie. Teorie cen, kterou Robbins nalezl ve Vídni, nebyla považována za protikladnou k teorii, která se vyvinula v ortodoxní teorii cen, jež se vyučuje na bezpočtu univerzit v Británii a Spojených státech po zbytek století.

Debata o socialistické kalkulaci

Zdá se, že to byla až slavná meziválečná debata o možnosti socialistické ekonomické kalkulace, která přivedla Misese a Hayeka k poznání, že rozdíl mezi rakouskou teorií cen a teorií marshallovsko-walrasovskou zdaleka není pouze záležitostí jazyka a stylu. V roce 1920 Mises ukázal, že centrální plánovači v socialismu nebudou bez informací, které poskytují tržní ceny zdrojů, schopni plánovat socialistickou výrobu tak, aby brali v úvahu komparativní význam konkurenčních projektů. Tento problém vyvolal vlnu reakcí zastánců možnosti efektivního socialistického plánování. Hayek přispěl během 30. let množstvím studií, ve kterých se k těmto příspěvkům vyjadřoval, a ukazoval, že nereagují adekvátně na Misesovu kritiku efektivnosti socialismu.

Nejznámější ze socialistických příspěvků byly studie Oskara Langeho a Abba P. Lernera,6 které tvrdí, že centrální plánovači by mohli arbitrárně vyhlásit „ceny“ výrobních zdrojů a nařídit socialistickým manažerům výroby, aby používali tyto ceny při tvorbě svých výrobních plánů. Výsledné přebytky (nebo nedostatky) výrobních zdrojů by poté centrálním plánovačům ukazovaly na potřebu ceny výrobních zdrojů snížit (nebo zvýšit). Při vytváření takovýchto schémat se Lange a Lerner hlásili k tomu, že budou jednoduše do socialistického modelu přenášet poznatky týkající se povahy a funkce cen výrobních zdrojů, které se naučili z teorie ceny v tržní ekonomice.

Toto použití standardní teorie cen přimělo Misese a Hayeka k uvědomění si, že jejich chápání podstaty tržních cen činí tyto ceny zcela nepoužitelnými pro využití v modelu pro potřeby uvažované Langem a Lernerem. Jako reakci na tento vývoj debaty o socialistické ekonomické kalkulaci napsal Mises svůj magnum opus Human Action.7 Hayek na debatu o socialistické kalkulaci reagoval sepsáním pozoruhodné série studií, kterou následně sebral a znovu publikoval v roce 1948 pod názvem Individualism and Economic Order. Způsoby, jakými Mises a Hayek nalézali podstatu svého chápání teorie cen, byly odlišné. Zároveň se lišily od pojetí ekonomie hlavního proudu.

Mises a činnost podnikatele

Mises zdůrazňoval dynamickou povahu tržního procesu poháněného podnikatelskou vidinou dosažení budoucích zisků ve světě, který je radikálně nejistý. „Hnací síla tržního procesu je vytvářena prosazujícími se a spekulujícími podnikateli… Spekulace mající za cíl dosažení zisku je hnací silou výroby.“8 Proces nalézání rovnováhy, o kterém se ekonomie hlavního proudu z nějakého důvodu domnívá, že neustále vede k dosahování rovnováhy, sestává právě z takovéto spekulativní činnosti. „Činnost podnikatele je tím, co by mělo přivodit neuskutečnitelný stav rovnováhy,9 kdy již nedochází k žádným změnám.“10

Důležitou věcí týkající se stavu rovnováhy, která podle Misese stojí za pozornost, je skutečnost, že v „imaginární konstruksci rovnováhy^11 nezbývá žádný prostor pro činnost podnikatele…“12 Název jeho knihy Human Action odráží důraz ne na bezbarvé rozhodování v rámci maximalizace za daných omezení, o kterém hovoří teorie rovnováhy ekonomie hlavního proudu, ale na konání účelově jednajících lidských bytostí v nejistém světě, které jsou povolány k tomu, aby v takovémto světě při vytváření svých osudů prováděly svá podnikatelská rozhodnutí. „Jakákoli činnost je vždy spekulací… v každé skutečné a živoucí ekonomice je každý její účastník vždy podnikatelem a spekulantem.“13 Věda zkoumající „lidskou činnost“14 musí být vědou, která zkoumá vlastnosti působení mechanismů vedoucích tržní procesy založené na působení podnikatelů k rovnováze. Ekonomie viděná jako takováto věda o lidské činnosti se ostře odlišuje od teorie ceny ekonomie hlavního proudu, jež se omezuje na analýzu podmínek, za kterých může být trh nebo tržní ekonomika prohlášena za nalézající se v rovnováze.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Jak fungují trhy.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.