VÍTEJ, DNI SAUNOVÁNÍ

Rozpravy nestora saunování

MUDr. Antonín Mikolášek

VÍTEJ, DNI SAUNOVÁNÍ

MUDr. Antonín Mikolášek

Text © 2018, MUDr. Antonín Mikolášek

Grafická úprava a sazba © 2018, Lukáš Vik

Obálka © 2018, Lukáš Vik

1. vydání © 2018, Lukáš Vik – E-knihy hned

ISBN ePub formátu: 978-80-7536-230-8 (ePub)

ISBN mobi formátu: 978-80-7536-231-5 (mobi)

ISBN PDF formátu: 978-80-7536-232-2 (PDF)

Konverze do elektronických formátů:

webdesignér Lukáš Vik

http://www.lukasvik.cz

OBSAH

PROLOG

Kapitola 1. CO SE SKRÝVÁ ZA SLOVEM SAUNA

Kapitola 2. VZDUCHOVÁ KOUPELNA

Kapitola 3. BĚH SAUNOVÁNÍ

Kapitola 4. DOPLŇKY BĚHU SAUNOVÁNÍ

Kapitola 5. VODNÍ LÁZNĚ A SAUNOVÁNÍ

EPILOG

SEZNAM DALŠÍCH KNÍŽEK ROZPRAV NESTORA SAUNOVÁNÍ

PROLOG

Titul většiny publikací prozrazuje, čeho se její obsah týká. Nejinak tomu chce autor-nestor v této knížce Rozprav. Už laskavé vítací slůvko skrývá v sobě radost, že přišel na návštěvu někdo milý. Ano, je to ten den, který přichází a na který se saunisté vždy těší, protože do šera všedních dnů vstupuje světlá návštěva – den saunování.

Toto poetické vyjádření ovšem vyžaduje střízlivé vysvětlení, o co se jedná. Jde o to, že lidé, kteří přijmuli za svou ideu saunování chtějí saunovat. Tato aktivita se dá realizovat jedině v saunové lázni, kterou si dnešní saunisté mohou sami připravit. Ve zvolený den zapnou příkon elektřiny do topidla v saunové kabině a po chvíli vstoupí do jejího tepla. Dokonale prohřátí se ochlazují venkovním vzduchem či vodou – zkrátka saunují.

Takto předložené téma o nebývalém úkonu je rozsáhlé a musí se rozdělit. V této knížce nejprve přijdou na řadu doklady, jak se až nešetrně zachází se slovem „sauna“ a co vůbec sauna znamená. Ona poskytuje to hlavní – intenzivní tepelné prostředí, ve kterém přesto lze s úspěchem pobývat. Tento pobyt (běh saunování) je nebývalou příležitostí k ovlivnění funkcí lidského těla. Vyžaduje ale zachovat pevně stanovený řád, přesto umožňující oživit jej aplikací doplňků a pomůcek. Saunová lázeň (i sauna samotná) „konkurují“ jiným fyzikálním teplodárným prostředkům, zejména vodním, proto je potřeba ukázat, kdy tou konkurencí opravdu jsou a kdy se naopak doplňují.

Pokud ještě existují povrchní informace o saunování, je nutné postavit proti nim reálná fakta. Tento e-book (i další) poskytnou dostatek dlouholetých zkušeností se saunováním našich i zahraničních saunofilů a saunologů. Autor-nestor spoléhá na zájem saunofilní i nesaunující veřejnosti pravidelně uvítat milého hosta – blahodárný den saunování.

Kapitola 1.
CO SE SKRÝVÁ ZA SLOVEM SAUNA

Obsah

ÚVOD

K UJASNĚNÍ POJMŮ KOLEM SLOVA SAUNA

SKUTEČNÁ SAUNA

BANJA – RODNÁ SESTRA SAUNY

PARNÍ LÁZEŇ

CO NENÍ SAUNA

SAUNOVÁ LÁZEŇ

CO NENÍ SAUNOVÁ LÁZEŇ

SAUNOVÁNÍ

CO NENÍ SAUNOVÁNÍ

POSTOJE K SAUNOVÁNÍ

SLOVNÍČEK NĚKTERÝCH POUŽÍVANÝCH NÁZVŮ

POUŽITÁ LITERATURA

ÚVOD

Tento obrázek je dnešní podoba horkovzduchové lázně – SAUNY, kterou od pradávna používají obyvatelé Finska ke koupeli, ale i k společenskému soužití. Z něho můžeme dedukovat, že sauna je materiální substrát pro vytvoření specifického fyzikálního prostředí – saunové lázně, která umožňuje jeho uživatelům – saunistům – realizovat běh saunování:

V domku je skrytá první základní část sauny – saunová prohřívaná (kabina) a před jeho dveřmi čeká druhá část saunové lázně – přírodní venkovní ochlazovna.Podle obrázku je jistě snadné představit si, jak probíhá běh saunování. Saunisté příjdou ze svého obydlí, vstoupí do sauny, prohřívají se, vyjdou ven se ochladit, a po několikeré výměně horka a chladu odpočívají. Nakonec se obléknou a jdou domů.

K UJASNĚNÍ POJMŮ KOLEM SLOVA SAUNA

Sauna je z finštiny převzaté a mezinárodně užívané slovo pro stavebně-technické zařízení (např. domek s pecí, anebo saunová kabina s topidlem) a její bezprostřední přírodní nebo přírodě přizpůsobené okolí.

Často používaná definice, převzatá ze zahraničních materiálů, pokládá saunu za „dům s možností otopu pro lázeň“. Tu možnost má dnes každý kolektivní či samostatný dům s koupelnou, přesto není nazýván saunou. Sauna je proto něčím zcela jiným. Už to, že slovo „dům“ vyznačuje v duchu českého jazyka stavbu rozhodně větší, prostornější, vyšší, se zdmi z pevných materiálů a s jinými komplikovanými stavebními prvky, je patrné, že se pro popis samostatné sauny sotva hodí.

V běžné praxi se stereotypně užívá slova sauna jak pro prohřívárnu či saunovou kabinu, tak i pro fyzikální prostředí sauny – saunovou lázeň a pro způsob jejího používání – běh saunování. Takovéto označování vede k nepřesnostem a způsobuje až zmatek v názvosloví tří funkčně odlišných funkcí sauny.

Správně by měl být pojem „sauna“ ponechán pouze pro starobylou horkovzdušnou lázeň finského lidu, který ji tak nazývá. Finští sportovci obeznámili s právě takovouto saunou ostatní svět, jemuž se toto slůvko zalíbilo natolik, že bylo použito i pro moderní horkovzduchové lázně ve snaze přesně zachovat hmotný princip otopu tradiční sauny. Příkon elektrické energie, používané k ohřevu spirál jádra saunového topidla, se svým termogenním efektem nijak neliší od tepelné energie, získané z hořícího dřeva či plynu, ale snadno řízenou intenzitou příkonu ji vždy překonává.

Právě pro tento rozdíl v otopu soudí finští veteráni saunování, že by bylo přesnější označovat moderní sauny spíše slovem „saunoidy“. Přes protesty finských saunistů-veteránů se v ostatním světě, ale i ve Finsku, zachovává výraz sauna i pro její moderní stavební provedení.

Jsem pro to, aby se vše, co se týká sauny, označovalo správně. Zřejmě vlivem cizojazyčné literatury se jako „sauna“ označuje nejen samostatná stavba či vestavěná kabina, ale i fyzikální prostředí v ní vytvářené a také způsob jednání saunisty v něm. V české lidové mluvě se velice brzy vžil odvozený pojem „saunování“, který – jak uvidíme – nejlépe vyjadřuje činnost obnaženého člověka ve fyzikálním prostředí sauny.

SKUTEČNÁ SAUNA

Původní lidová finská horkovzdušná koupelna je dnes:

— buď prostor dřevem obložený v samostatné venkovní stavbě a jejím bezprostředním přírodním okolí s vodním zdrojem,

— anebo instalace saunové prohřívárny (kabiny) a ochlazovny vestavěná do interiéru budovy a napodobující jiným zdrojem energie tradiční otop dřevem a přírodní prostředí vnitřním či sauně blízkým prostorem s vodním zdrojem.

Český jazyk umožňuje vytvářet nová tvarosloví vycházející z pojmu „sauna“. Ukázalo, že se v něm skrývají tři rozdílné funkční významy, Proto je nutné označit jednotlivá media základních prostorů sauny (saunové jednotky) sjednocujícím slovním spojením „saunová lázeň“. Slovo sauna lze rozšířit také výrazem „běh saunování“, který vyjadřuje jednorázový pobyt v saunové lázni. Samostatně používané slovo „saunování“ obecně označuje dlouhodobé používání turnusů běhů saunování jako součást životní filosofie wellness – nadstavbově chápanému stylu životosprávy.

Rozšíření sauny do celého světa je jistě překvapující. Proč v době technického pokroku a stoupajícího zatížení nároky života a zlých environmentálních podmínek doznalo právě saunování tak značného ohlasu? Odpověď lze hledat právě ve skutečných potřebách člověka dnešní doby, které užívání saunové lázně umí pokrýt. Nabízí totiž bezprostřední tělesné uvolnění, změnu psychické nálady, očistu vnitřního prostředí od nadbytečných zplodin metabolizmu a ovlivňuje nepříznivou tělesnou kondici viditelným zlepšením autonomních tělesných funkcí, především regulací cévního systému. Dlouhodobou aplikací vede také k vzestupu imunity.

BANJA – RODNÁ SESTRA SAUNY

Horkovzdušná lázeň obyvatel severu euroasijského kontinentu má dnes dvě jména, ale jde o jednu a tutéž termogenní vzduchovou lázeň. Vzhledem k historicky shodnému původu byla ugrofinskými migranty nazývaná „savu sauna“ a u předslovanských obyvatel střední Asie a následně i Ruska, a Karelie „banja“. Jako pradávní potomci „matky-horkovzdušné lázně“ jsou sauna a banja vlastně rodné sestry. Vše, co je uváděné v těchto textech o podobě, užití a účinku saunové lázně je shodné s týmiž hmotnými a funkčními subjekty banje. Rozdíl banje vůči sauně je jedině v odlišném způsobu aplikace jejího fyzikálního prostředí a masáže na uživatele.

Je zvláštní, že v dobách sovětského vlivu na události v naší zemi se výraz „banja“ u nás neujal, ačkoliv tato lázeň měla po příchodu Slovanů v VI. století a u obyvatel v raném středovku podobná pojmenování a navíc byla ze zpráv o Rusku vždy známá. Finové přišli se „saunou“ dříve, a to ve dvacátých letech minulého století, protože tomu pomohly jejich sportovní úspěchy, spojované se saunováním.

PARNÍ LÁZEŇ

Taro lázeň patří spolu se saunovou lázní do horkovzduchových lázní a obě lázně přenášejí teplo vzduchem. Saunová lázeň (je považovaná a nazývaná parní lázní, protože se přece její horkovzduchové medium dá nárazem parou změnit. Je to možné a právě banja je toho příkladem, protože od začátku prohřívání se udržuje vysoké % r. v. vzduchu a je proto brána jako parní lázeň. V saunové lázni dochází také ke zvýšení r. v., ale až v posledních minutách prohřívání, a to krátce trvajícím nárazem parou. Dřevo obložení stěn a stropu nadbytečnou vlhkost během krátké chvíle absorbuje a horký vzduch je opět „suchý“ a jeho teplota se v prohřívacím pásmu vrací k obvyklým 60 °C.

Parní lázeň se liší od saunové lázně i stavebně, protože stěny prohřívacího prostoru mají keramický obklad a vzduch je ohřívaný proudem páry z parního agregátu, takže je 100% vlhký. Snesitelná teplota za tohoto stavu se pohybuje kolem 45 °C.

CO NENÍ SAUNA

Kromě různých přístrojů, pomůcek, zařízení i situací, které nepřesně a s nadsázkou používají pojmu „sauna“, jsou mnohdy za saunu považovaná i jiná horkovzdušná zařízení, která nenesou stavebně technické znaky opravdové sauny, mají rozdílnou kapacitu horkovzduchového prostoru (jak ji u nás stanovuje zákonný předpis) a liší se od ní také vnitřním vybavením.

Do této kategorie patří saunoidy, totiž teplodárné objekty formálně podobné sauně, ale jen do určité míry shodné s výsledným termogenním efektem saunové lázně. Saunou však nejsou proto, že stěny a strop horkovzdušného prostoru nejsou obložené suchým, hygroskopicky účinným dřevem, že nejsou vybavené speciálním saunovým topidlem s průběžným výkonným otopem a akumulačními prvky, že nemají stupňovou pryčnu s laťovými lehátky, že chybí větrací otvory apod.

Saunou nejsou také teplodárná zařízení, která nemají ochlazovnu, ve vnitřní zajištěné dostatečné odvětrání páry a dostatečný přívod čerstvého vzduchu, o vodním zdroji ke koupeli nemluvě.

Také různé technické termogenní aparáty (např. termopásy, „vibrační sauna“ (tj. otřásající se lůžko s fénem) aj. nelze z uvedených důvodů nazývat saunou. Většinou je lépe tato zařízení definovat např. jako elektronická termária. Přesný název pro ně se hodí „pseudosauny, parasauny, rádobysauny, lžisauny“ atd.

Sauna se výrazně odlišuje – především po stavební stránce – od nomádské potní lázně, kterou tvořila konstrukce z prutů nebo tyčí pokrytých kůžemi, houněmi, hustými větvemi, kůrou, travou; moderně i plastickými hmotami, anebo postavená z lávových a jiných kamenů. Vytápěné byly (a i dnes ještě jsou) buď hromadou rozpálených kamenů zasunutých do středu prostoru zvenku, anebo pecí z kamenů uvnitř.

Dále od teplovzdušných lázní řeckých – lakonik, římských – term, anebo arabských -hamam, které nemohou být nazývány saunou, protože jsou vystavěny z kamenných zdí, nemají výdřevu stěn a stropu a jejich otop je většinou založen na principu vyhřívání stěn a podlahy horkým vzduchem (hypokaustum).

Středoevropské potní světničky či laznje (stuby) pochází z horkovzdušných lázní na slovanském venkově, ale se vznikem kamenných budov měst přejímají prvky západoevropské a proto mají prvky římských lázní a jedině ve zpola uzavřené peci vzor v původní saunové peci. Tehdy tyto lázně nebyla nazývané „saunou“.

Někteří prodejci saunových kabin matou své klienty tím, že kabinu s infračervenými zářiči nazývají „infrasaunou“. Tento produkt se zevní formou, prostorovým rozměrem, tepelným zdrojem a vnitřním vybavením a uspořádáním nábytku neshoduje s kompletní saunou, nýbrž je pouhou ohřevnou kabinou, saunovou kabinu napodobující.

Saunologický závěr je stručný – za saunu nelze považovat jakékoli zařízení, byť nese název „sauna“, jestliže principiálně neodpovídá stavebně, vnitřním vybavením, provozně a účinkem tradicí osvědčeným zásadám finské horkovzdušné lázně – sauně.

SAUNOVÁ LÁZEŇ

Saunová jednotka je hmotný podklad saunové lázně, umožňující působení fyzikální stimulaci teplem a její fyziologický efekt. Tímto složeným pojmem se označuje kontrastní fyzikální prostředí jak kabiny sauny, tak i klimatu ochlazovny jednak uměle vytvářeného, anebo využívajícího klimatu okolí saunové kabiny.

Ohřevem tepelného zdroje (saunového topidla) lze vytvořit horké prostředí k prohřívání (prakticky ke koupeli v horkém vzduchu) a na druhé straně využít teplotně kontrastního prostředí ochlazovny k ochlazení (tedy koupelí ve vodě či v chladném vzduchu). Takto jsou dané fyzikální podmínky saunové lázně, připravené pro pobyt člověka. S přihlédnutím k fyzikálnímu charakteru saunové lázně je třeba doplnit, že jde především o komplex několika faktorů fyzikálních medií. Typickým znakem saunové lázně je možnost úpravy tepelné potence či aromatu vzduchu nárazem parou (löyly) plikováním malého množství vody (případně i s éterickou esencí) na horké kameny topidla.

Použití slova „lázeň“ pro fyzikální prostředí sauny se týká především prohřívárny a ochlazovny. Protože se jím eufemisticky označuje imersní (vložené mezi dva subjekty) prostředí nějaké koupele (např. voda, bahno). V kabině sauny je imerzním mediem vzduch, proto je termín saunová lázeň zcela na místě.

CO NENÍ SAUNOVÁ LÁZEŇ

Za saunovou lázeň nelze považovat především klasickou parní lázeň, různá jiná teplodárná prostředí či produkty pod různými názvy („biosauna“., „aromasauna“, „vibrosauna“, „saunabelt“ atd. atd.) Také horkovzdušné primitivní lázně pravěku a starověku byť jsou principem ohřívání vzduchu podobné saunové lázni, neshodují se se saunou stavebním provedením.

SAUNOVÁNÍ

Pojem saunování označuje způsob používání jednotlivých složek fyzikálního prostředí saunové lázně, vlastně střídavé ponoření se do imerzních prostředí, které vytváří horký vzduch či chladný vzduch a voda. Prostě řečené jde o koupel v kontrastně tepelných mediích. Jednorázový pobyt obnažené osoby v takto temperovaném prostředí saunové lázně je lépe označovat jako běh saunování. Podle fyzikální formy medií a funkční náplně úkonů běhu saunování lze jej rozdělit na čtyři fáze, funkčně a časové vymezené, a to vstupní, prohřívací, ochlazovací a závěrečnou. Každé z kontrastních prostředí saunové lázně má pro pobyt v něm dané fyzikální podmínky a časové limity, které celkově určují účinkový charakter jednorázového běhu saunování. Opakování 2. a 3. fáze vytváří turnus jednorázového běhu saunování a určuje jeho typ.

Takto je vyjádřená snaha mít saunování jako soustavnou součást životního stylu v duchu filosofie „wellness“. Podle četnosti opakovaných cyklů saunových běhů v časových periodách může být saunování pravidelné (např. 1x – 2x týdně, ale ještě i 1x za 14 dní). Delší intervaly mezi jednotlivými běhy mají charakter nepravidelného saunování, které již nemá dostatečný preventivní efekt a stává se vlastně vždy saunováním poprvé.

Intenzivní fyzikální prostředí saunové lázně vyžaduje od saunistů, aby věnovali pozornost úkonům behaviorální chování, což je cílevědomá ochranná reakce na vliv saunové lázně v jednotlivých fázích běhu saunování. V kapitole o běhu saunování jsou uvedené u jednotlivých úkonů běhu saunování prvky této „sebeochrany“ vůči náročnému fyzikálnímu prostředí.

CO NENÍ SAUNOVÁNÍ

Principu správného saunování se vzdalují ti, kteří překračují počet výměn horkého a chladného vzduchu více než 5x. Dále ti, kteří zařazují do průběhu saunování pití alkoholu, kouření, drogy, hlučnou zábavu, střídání běhu saunování s podobnou teplodárnou lázní bez vmezeřeného ochlazení, nadměrnou konzumaci nápojů a jídel aj.

Běh saunování vyžaduje nuditu a je-li saunové lázně použito k sexuálním aktivitám, nejde o skutečné saunování. Bývá tomu při saunování hypersexuálů. Také v zařízeních pro sexuální služby je saunování zřejmě spíše „nabídkou syrového zboží“ než skutečným saunováním. Pornografické obrázky ze saunových prohříváren představují spíše náhled sexuálních psychopatů na sexuální styk než na saunování. Na druhém straně nelze ovšem pominout, že modifikované využití saunové lázně má povzbuzující účinek na sexuální funkce.

POSTOJE K SAUNOVÁNÍ

Zaujetí mnoha zájemců o saunování nese sebou řadu problémů a nejistot a je provázené nedostatek informací, pokud se týká způsobů jak využít prostředí saunové lázně. Leckteré aktivity, které běh saunování doprovázejí mohou jeho účinek zvýraznit, anebo naopak porušit. Ukázalo se, že je proto potřeba stanovit určité parametry pro běh saunování, které by vedly saunisty (i zájemce o saunování) k zisku příznivých fyziologických účinků.

Hlavně jde o to, aby saunista přijal zásady behaviorálního jednání ve všech fázích běhu saunování Jeho podstata tkví v aktivním jednání saunistů, které se projevuje buď v přizpůsobení se tepelným horkým nebo chladovým stimulům, anebo v jejich přerušení. Přitom jde především o zábranu dalšího působení zevní teploty, které mohou vyvolat nejen nepříjemné pocity, anebo vnitřní přehřátí (hypertermii) a jeho kritické důsledky pokud by se v prohřívání pokračovalo (vznik termálního stressu). Prvky behaviorálního jednání poskytují saunistům dostatek možností, jak se působení intenzivních tepelných medií saunové lázně vyhnout.

Poznatky z tradiční zvyklostí severských národů se saunováním i výsledky počátečních průzkumů našich saunologů se konkrétně projevily v regulích běhu saunování. Finové se většinou diví, proč vše tak regulujeme a praví, že rozhodující jsou subjektivní pocity, které určují např. nejen délku pobytu v horku či chladu, ale i jiné potřeby saunistů. Jejich celonárodní prastará zkušenost je k tomu jistě opravňuje. V klimatických podmínkách jejich země – zřetelně drsnějších než u nás – se stala horkovzdušná lázeň od pradávna životní hygienickou i zdravotní potřebou. Princip lidové vzduchové koupelny a jejího používání zůstal v myslích Finů zachovaný i v době technického rozvoje očistných a regeneračních prostředků a zařízení.

Poznámka. Některé původně používané pojmy týkající se sauny jsou zde uváděné jinak, než je zvykem. Místo slova „potírna“ je použito logického „prohřívárna“, a to proto, že tvorba a předání nadměrného tepla saunistům je prvotní funkcí této místnosti, pocení je záležitostí termoregulace, která reaguje pocením – druhotně nastupující obrana vůči primárnímu podnětu. Potit se můžeme i v autobuse a neříkáme mu jinak než jeho názvem. Další rozlišení jsou vysvětlena výše.

SLOVNÍČEK NĚKTERÝCH POUŽÍVANÝCH NÁZVŮ

Sauna = finské slovo označující horkovzdušnou koupelnu finského venkova.

Saunoid = věc sauně funkčně podobná termogenním účinkem, formou nikoli či jen zdánlivě.

Saunař, saunařka = obsluhovatel, obsluhovatelka veřejné sauny a saunujících se. Přesnější je používat tento výraz pro výrobce saun (ve smyslu truhlář, kovář aj.).

Saunařství = profesní projekce a výroba saunových kabin.

Saunér, saunérka = obsluhovatel, obsluhovatelka sauny a saunujících se (podobně masér, masérka aj.). Nepřesně se používá pro označení uživatelů saunové lázně (saunujících se) či přívrženců saunování (saunistů, saunofilů).

Saunérství = možné označení profese saunérů.

Saunismus = vyjádření názoru, že saunování je významnou složkou životního stylu a součástí filosofie wellness.

Saunující se = uživatel saunové lázně, alias saunista´.

Saunista, saunistka = přívrženci saunismu a praktikující uživatelé a zastánci saunování.

Saunofil, saunofilka = osoba, která má v oblibě saunu i saunování, přítel, přítelkyně sauny i saunování.

Saunolog, saunoložka = odborný i laický pracovník, pracovnice, plně znalý záležitostí sauny, saunové lázně i saunování z praxe i literatury.

Saunologie = souhrn odborných znalostí o sauně, saunové lázni a saunování.

Saunováček, saunováčci = saunující se či saunované dítě či děti v kolektivních zařízeních i rodinách.

Sauňák, sauňáci = první vlastní označení naturistů, používajících saunovou lázeň k svým aktivitám, nyní používají výrazu „saunéři“, který je vhodný spíše pro obsluhovatele veřejné saun).

*Komerční názvy produktů používajících slova „sauna“ k propagaci svých výrobků zde neuvádím, nepatří do tohoto slovníčku, nejde o saunu.

POUŽITÁ LITERATURA

Z literatury, z níž jsem čerpal, uvádím poznatky z údobí posledních 10 let minulého století a prvních 10 let současného století. V současné době je publikované málo článků o fyziologii saunování. Rozsáhlý archiv popularizujících článků a zpráv o sauně saunologických prací je veden od r. 1941 a je pro zájemce k dispozici.

Dey R.: Ney N.: Sauna. 1997 Econ Ulstein List Verlag München

Fotografie a obrázky z archivu sauny autora.

International Sauna-Archiv. Ročníky 1982-1898 DSB Bielefeld

Letošník R.: Sauna. 2005 Grada Publishing Praha

Matej M.: Sauna v zdraví a chorobe. 2005 Osveta Martin.

Melicharčíková V.: Zásady pro provádění úklidu a desinfekce v saunách. Bazénsauna. 1999, VI/30-31

Mikolášek A.: Sauna v našešm životě .1972 SNTL Praha

Mikolášek A.: Česká sauna. 1999 Grada Publishing Praha

Mikolášek A.: Saunujeme děti. 2000 Grada Publishing Praha

Mikolášek. A.: Úvahy o saunování v časopise BAZÉN&SAUNA ročníky 10-25, Praha

Müllerová A.: Nové trendy v saunách. 2010, C-Presss Brno

Nowotny U.: Lust auf Sauna. 1999. Georg Thieme Stuttgart

Pospíchal Z., Pavlovský J.: Stavíme sauny. 2003 ERA Brno

Silbernagel A., Despopoulos A.: Atlas fyziologie člověka. 1993 Grada Praha

Kapitola 2.
VZDUCHOVÁ KOUPELNA

Obsah

ÚVOD

NEJPRVE PÁR SLOV O TEPLE

Teplotní spád * Transport tepla * Typy transportu tepla

MEDIA A FYZIKÁLNÍ FAKTORY V SAUNOVÉ KABINĚ

Teplota vzduchu v saunové kabině * Vzduch jako tepelný izolátor * Proudění vzduchu v saunové kabině * Vlhkost vzduchu v saunové kabině Löyly

OSTATNÍ DRUHY MEDIÍ V SAUNOVÉ KABINĚ

Dřevo * Textilie * Plasty * Kov

JINÉ FAKTORY SAUNOVÉ LÁZNĚ V KABINĚ SAUNY...

Aerosoly * Tlak vzduchu * Ionizace * Radioaktivita * Světlo * Vůně a pachy v saunové kabině

MEDIA A FYZIKÁLNÍ FAKTORY V OCHLAZOVNĚ

POMŮCKY K BĚHU SAUNOVÁNÍ

Věcné pomůcky

ÚVOD

Obrázek ukazuje rozložení stupňů teploty a procenta relativní vlhkosti v izotermách vzduchu horké části saunové lázně. Výška teploty klesá od stropu k podlaze, relativní vlhkost vzduchu v ní recipročně stoupá. Kvalita saunové lázně spočívá také na proudění vzduchu – po ohřevu v topidle vzduch stoupá, zasahuje strop i stěny a je-li zvlhčen, klesá a je odveden ven za stěnou kabiny.

NEJPRVE PÁR SLOV O TEPLE

Hybným fyzikálním činitelem tohoto prostředí je tepelná (termická) energie, teplo. Její chování se platí pro neživou i živou hmotu od samého počátku vzniku zemského prostředí a životu na něm. To se týká i saunové lázně, kterou si člověk dokážeme vytvářet.

Účinek saunové lázně závisí na vlivu tepelné energie přenášené na obnažené tělo. Kvalitu, ale i dynamiku teplotních poměrů prostředí saunové lázně objasňují jednak principy kinetické teorie tepla (termokinetiky), jednak ten fakt, že hlavním mediem pro přenos tepla je především vzduch, částečně také voda a některé hmotné předměty. K vysvětlení těchto – v podstatě a do určité míry člověku přátelských principů – se na chvíli zastavíme u několika zákonů o teple.

Teplo dané látky je součtem kinetických energií všech molekul látky. Vzniká vibrací a rotací atomů a molekul v každé látce, je-li její teplota vyšší než absolutní nula (-273 °C, tj. 0 °K). Teplota tělesa je přímo úměrná kinetické energii připadající na jednu molekulu. Teplotní stav tělesa je charakterizovaný množstvím tepelné energie v jednotce objemu. Je úměrná průměrné pohybové energii 1 molekuly. Její faktická výše se udává v jednotlivých °C, nebo °K.

Ke vzniku tepla dochází také přeměnou elektromagnetického záření v teplo. Ve volném prostoru činí podíl výdeje tepla této formy transportu tepla z nestíněného tepelného zdroje obvykle až 80% i více. U nejmodernějších infračervených zářičů až 96%, v saunové kabině podle konstrukce topidla ale jen 60 – 40% z celkového obsahu přenášeného tepla.

Zahřátím media tak vzniká proud molekul, které přenášejí získanou tepelnou energii (teplo) z míst o vyšší teplotě do míst s nižší teplotou. Vytváří tak teplotní spád založený na principu všeobecného vyrovnávání teploty (izotermie). V podstatě se projevuje jako směr převodu tepla buď jako pozitivní spád z teplejšího zevního prostředí do chladnějšího v organizmu (např. 60 °C — 37 °C), případně jeho negativní – zpětný výdej tepla mimo organizmus .

Předávání tepelné energie (transport tepla) probíhá v duchu termodynamických zákonů o vyrovnávání teploty těles s rozdílnými teplotami jeho okolí. Vyznačuje se tepelnou kapacitou (totiž množstvím tepla, jež může medium transportovat). Tato tepelná kapacita se nazývá specifické teplo, protože je závislá pro jednotlivé látky na poměru k vlastnostem hmoty. Pokud se týká vodivosti tepla, pak největší schopnost toho mají kovy, dále voda, a všechny látky obsahující vodu, protože jsou schopné akumulovat a dopravovat velké množství tepla.

Dřevo má omezenou vodivost, ale přitom záleží na jeho pórovitosti (např. topol, africká vrba – abači působí „chladivě“). Právě na množství vzduchových komůrek ve hmotě je založena účinnost dřeva jako tepelného izolátoru. Týká se to i dalších materiálů (např. korku, ale i skelné či minerální rohože apod.). Nejmenší schopnost přenosu tepla mají plyny, tedy i vzduch, který se tím stává výborným tepelným izolátorem.

Z těchto principů předávání tepla lze rozeznat čtyři typy transportu tepla:

— Nejčastějším pozitivním termodynamickým mechanizmem předání tepelné energie je sálání (radiace) infračerveného světla, vzniklé po dopadu proudu elektromagnetických paprsků z tepelného zdroje dochází k změně na jinou formu energie (teplo). Tento typ transportu je typický jako záření šířící se volným prostorem (i vakuem).

Biologický dopad tohoto záření závisejí na energii jeho paprsků v světelném spektru. Krátkovlnné (IR-A) mají vlnovou délku 0,76 – 1,4 µm, střední (IR-B) 1,4 – 3,0 µm a dlouhovlnné (IR-C) nad 3,0 µm. Paprsky procházejí volně vakuem i vzduchem a teprve po dopadu na pevný předmět se mění z 80% v tepelnou energii, zbytek se odráží do prostoru

Přírodním zdrojem infraradiace je především slunce, artificiálními zdroji tohoto přenosu tepla jsou ohniště a pece, ale i různé elektrotechnické teplodárné aparatury se speciálními vyvíječi tepla. Známy jsou "potní" žárovkové skříně, solux, kabinka s IR-radiací, inkubátory, ale také topidlo v saunové kabině je zdrojem infračerveného záření. Konstrukce topidla může vyzařování značně ovlivnit v negativním smyslu, protože ztlumí přemíru přímého sálání, anebo naopak přispěje k pozvolnému prohřátí všech částí kabiny, které pak mohou teplo sdělovat sekundárním zářením a kondukcí .

— Se změnou tepelného obsahu media zahřátím dochází ke změně polohy molekul v kapalinách a plynech, a to tak, že stále kmitající molekuly transportují tepelnou energii, takže vzniká proudění (konvekce) z míst o vyšší teplotě k místům s nižší teplotou.

Konvekce je spolu s radiací takřka stejně významnou částí obsahu přenášeného tepla na člověka. Zejména však v uzavřených prostorách všech druhů horkovzduchových lázní (např. v saunové lázni, parní lázni či v jejich alternativách tvoří 40 – 60%. V organizmu se teplo odvádí především proudem krve.

V saunové kabině si to lze představit snadno: člověk s průměrnou tělesnou teplotou (37 °C), tedy relativně chladnější než je teplota vzduchu kabiny (dejme tomu 70 °C ve středu místnosti) je vystaveý převaze této teploty, takže ihned dochází k přestupu tepelné energie prouděním vzduchu a krve. Opačně je tomu při pobytu v chladném ovzduší.

— Zdroje, které předávají člověku teplo přímým dotykem, tedy vedením (kondukcí), jsou vodní nebo peloidní lázně, celkové i místní obklady, kontaktní elektrické přístroje a nábytkové vybavení a obložení stěn saunové kabiny, zkrátka jakékoli předměty, které jsou teplejší než lidské tělo a které při přímém kontaktu s ním mu teplo předávají přímo. Lze si ovšem snadno představit, že předměty chladné naopak teplo lidskému tělu odebírají.

— Čtvrtý typ transportu tepla je záležitostí biologického děje – sekrece potu a jeho rozplynutí na povrchu těla, tedy tzv. odpařování (evaporace) vody.

MEDIA A FYZIKÁLNÍ FAKTORY V SAUNOVÉ KABINĚ

Vztah člověka k teplu saunové lázně je daný uvedenými termokinetickými principy, v nichž hladní roli hraje vzduch jako hlavní médium přenosu tepla z tepelného zdroje na člověka. Vzduch je natolik důležité životní prostředím, že bez něho není život možný. Samozřejmě jen do té chvíle pokud nejsou překročené jeho mezní teplotní hodnoty. Člověk krátkou chvíli snáší i značně horký vzduch bez škody, ale o takto aplikovanou horkovzdušnou lázeň není co stát a tato výdrž se stává riskantní.

Použití přiměřeně teplého vzduch docházelo vždy a dochází i dnes velké obliby. Jeho užití není vázané jen na přírodní podmínky, je dosažitelné i lidským úsilím. A to je případ saunové lázně, která je oblíbená pro ty pocity a účinky které poskytuje její vzduchové medium. Ve srovnání s jinými hmotnějšími medii jsou její intenzivní stimuly lépe snesitelné.

Nejdůležitějším mediem pro tepelný spád v saunové prohřívárně (kabině) i v ochlazovně je vzduch a jeho proudění (konvekce). Důležitým mediem je také voda, kterou v sprchovém boxu poskytuje její rozptýlený proud, v bazénku ochlazovny jako kompaktní zdroj. Obě media mají svůj podíl na vzniku tepelně kontrastního fyzikálního prostředí saunové lázně. Náraz parou představuje spojení obou medií – rozptýlené částice vody v jejich plynné formě.

Je-li vzduch v přírodních podmínkách nasycený vodní párou ochlazuje se, stává se těžším a proto padá k zemi. V saunové prohřívárně k tomu dochází také, ale až rehdy když dojde k přebytku vody ve vzduchu (páry). Pro saunovou lázeň je charakteristická různě vysoká vlhkost vzduchu. Jeho „suchost“ ovšem není absolutní a rozhodně ne v celém prostoru kabiny (prohřívárny). S ohledem na charakteristicky nízkou relativní vlhkost horkého vzduchu saunové kabiny, odpařuje se pot na kůži, vystavené horku tak vydatně, že kůže zůstává suchá.

Charakter vlivu základních fyzikálních faktorů medií saunové lázně není zcela shodný s jejich projevem ve volné přírodě. Zde zahřívaný vzduch stoupá, ale ve vyšších polohách se opět ochlazuje a klesá. V malých uzavřených prostorách, např. v saunové prohřívárně (kabině), se stoupající suchý vzduch zastavuje a hromadí pod stropem, zvlhne-li, jeho teplota stoupá.

Hlavní slovo při transportu tepla v horké části saunové lázně má vzduchové medium. Tato směs plynů se zahřátím dává do pohybu – roztahuje se, tím se prakticky stává lehčím, jaksi řídne, a proto stoupá. Dochází ke vzniku horizontálně probíhajících vrstevnic vzduchu (izotermy), které v ní mají stejnou teplotu s vertikálně stoupajícími stupni teploty od podlahy ke stropu. Ve stejné vrstevnici jsou hodnoty j relativní vlhkosti reciproční vůči teplotě.

Významnou roli při přenosu tepla vzduchem mají jeho hustota, objem a proudění. Je-li v prohřívárně sauny vzduch zahřátý na 100 °C, stává se lehčím a jeho hustota je takřka shodná s hustotou vzduchu ve výšce asi 2500 m. Zároveň doznává změny, které znamenají zvětšení o 1/273 objemu při zahřátí o 1 °C. Přitom dochází k snížení množství O_2. Je-li vzduch lehčí, stoupá. Takto vzniklé proudění vzduchu hraje důležitou roli pro rozložení teplot vzduchu kabiny a přirozené nenásilné větrání.

Vodou je teplo transportované převážně kondukcí a také konvekcí. Významné jsou její tepelná vodivost a kapacita. Jsou až 27X větší oproti vzduchu.

Teplota vzduchu v saunové kabině

Obecně je teplota vzduchu nad 70 °C označovaná za značně teplou. Přesto díky suchosti vzduchu ani jeho teplota 60-70 °C v základním prohřívacím pásmu (100 cm nad podlahou) není po určitou dobu náročná. Teprve překročení regulérní expozice tepla a obohacení vzduchu hmotnější vodou (z odpařeného potu či při nárazu parou) zvyšuje jeho tepelnou kapacitu.

Vzduch s teplotou nižší než 70 °C se nazývá teplý a nalezneme jej pod 100 cm nad podlahou. Teplota o této výši by byla u jiných druhů horkovzdušné lázně (např. římské, turecké), v nichž je vzduch ohříván a veden průduchy ve stěnách nebo v podlaze do místnosti (tzv. hypokaustium) kritickým maximem. V prohřívárně sauny se ho může dosáhnout těsně pod stropem a jen při nadměrném otopu; v regulérně připravené saunové lázni se jí nedosahuje ani pod stropem, tím spíše ne v zónách prohřívání. Také parní lázně nemívají vyšší teplotu, protože při teplotě
40 °C a 100% vlhkosti vzduchu je účinek takové lázně značně náročný.

Rozhodující fyzikální hodnotou saunové lázně je teplota vzduchu. Její hodnoty jsou vyšší než teploty běžného prostředí, v němž se pohybuje člověk každý den. V saunové kabině jsou hodnoty teploty vzduchu závislé na intenzitě otopu a na přibývající kondenzaci tepla v dřevěném vybavení saunové kabiny (především dřeva obložení stěn a pryčen).

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Vítej, dni saunování.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.