Anekdoty 3:
Blondýnky

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

kolektiv

Anekdoty 3: Blondýnky – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2018

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Právě držíte v rukouch velmy vzácný vítisk, dokumentující fakt brutusně těžkej náš blondýn život. Furt se nás někdo na něco ptá nebo musýme řešit ty těžký situace taky. Teď ale to na vás uvalí ten pravej dojem, jako třeba když je v televizy ten Nejšnldžio Grefik. A když u toho máme bejt i krásní, tak kolykrát si y říkám, že bych se zabarvila na jinou barvu. Ale pak bich musela vždycky ráno před zrcadlem tu barvu poznat a já mám svejch starostí s botama dost, tak se nechám blond. Tak si to užijte a má to mega stran, tak sy na to musíte y ten čas jako vihradit, prže je to o dost tlusčí než třeba i nějakej časák. Se sebeláskou vaše Blbá Blondýna alians Iva Pazderková.

P. S.: Dogmata jsou od toho, abychom se jim smáli. (Ty jo, hustě chitrou souvětu jsem teď napsala, jsem fakt genyální!)

Iva Pazderková, blondýna

Blondýna sedí doma naštvaná, nemá ani korunu, přemýšlí, jak by přišla k penězům. Vtom ji napadne únos dítěte. Hned běží před školu, tam si vyhlídne prvního hezkého kloučka a spěchá s ním domů. Doma usedne ke stolu a píše anonym: „Milá maminko, dnes jsem ti unesla syna, a chceš-li ho ještě vidět, tak dej do igelitky 1 000 000 Kč a nech mi ji zítra v 16.00 v centru u kašny. Blondýna.“ Zalepí obálku, předá ji kloučkovi a pošle ho s ní domů. Na druhý den běží ke kašně a tam je igelitka s milionem a dopisem. V něm stojí: „Milion Vám posílám jako výkupné, ale musím Vám říct, že jako blondýny bychom si takové sviňárny dělat neměly.“

Blondýnka porodí dvojčata a na pokoji neustále pláče. Přijde tam sestra a ptá se jí: „Proč pláčete?“

„Nevím, s kým mám to druhé!“

Pán v baru povídá blondýnce: „Chtěl bych vám zavolat.“

„Fajn, moje číslo je v telefonním seznamu.“

„Ale nevím, jak se jmenujete.“

„Jméno je tam taky.“

„Soudce se obrátí k blonďaté svědkyni.

„Víte, co vás čeká, když budete křivě přísahat?“

„Ano,“ odpoví blondýnka, „kožich a deset tisíc na ruku.“

Šéf přijme blondýnku jako uklízečku a hned jí uloží práci:

„Umyjte podlahu ve výtahu!“

„V tomhle patře, nebo ve všech?“

Šéf blondýnce:

„Váš nástupní plat je 8 000 Kč. Časem můžete mít 12 000 Kč.“

Blondýnka: „Tak já tedy přijdu raději časem.“

Mladá, čerstvě vystudovaná psycholožka, blondýnka, nastupuje do první práce – stává se psycholožkou na základní škole. Hned aktivně hledá, jak se uvést v dobrém světle.

Jde na školní dvůr a tam vidí hlouček chlapečků, jak si hrají, a jednoho, který stojí opodál, nic nedělá, jen tu a tam popojde krok vlevo, pak dva doprava.

Psycholožka si říká: „No to je jasné, introvert, začnu s ním a zapojím ho do hry.“

Jde k němu a říká: „Copak se děje, že si dneska nehraješ s ostatními?“

A chlapeček se nasupí a odsekne: „Uhni, já jsem brankář!“

Jde blondýnka do galerie a říká:

„Tomu vy říkáte umění, takovému hnusu?“

Hlídač: „Madam, tomu říkáme zrcadlo.“

Blondýnka si na výstavě koček prohlíží krásné exempláře a ptá se:

„Jaká je to rasa?“

„To jsou siamské kočky,“ informuje ji pořadatel.

„Opravdu?“ žasne kráska. „A jak se vám podařilo je rozdělit?“

Vynálezy trhlé blondýny:

– nepromokavá osuška;

– sluneční brýle, které světélkují ve tmě;

– baterka na sluneční baterie;

– ponorka s korálky místo vstupního poklopu;

– kniha „Jak se naučím číst“;

– nafukovací terč;

– voda v prášku;

– porcovaný čaj v nepromokavých sáčcích.

– Proč berou blondýnky antikoncepci?

– Aby věděly, jaký je den v týdnu.

– Víte, jak blondýnka oklame vlak?

– Koupí si lístek a jde pešky.

– Proč blondýnky nechávají u počítače sýr?

– Aby myš neměla hlad.

– Proč se blondýnky sprchují s deštníkem?

– Aby se potom nemusely utírat.

– Co umějí blondýnky nejlepšího k večeři?

– Rezervovat stůl v restauraci.

Blondýnka stojí u brány parku a čte si tabulku VSTUP JEN SE PSEM NA VODÍTKU.

Zamyslí se a pak přemýšlí: „Nějaký špagát bych našla, ale kde seženu psa?“

Blondýnka se ptá na ulici:

„Pane, prosím vás, kolik je hodin?“

„Je čtvrt na čtyři.“

Blondýnka jen kroutí očima a říká:

„Víte, to je divné. Ptám se na tohle celý den a pokaždé dostanu jinou odpověď.“

Ptá se blondýna kolegyně: „Co je to, prosím tě, za divnou nádobu, jak z ní naléváš kafe?“

„To je termoska.“

„Jo, termoska, a k čemu slouží?“

„No to máš tak, když do ní dáš horký, zůstane to dlouho horký, a když studený, tak dlouho studený.“

„No teda, hned si taky jednu koupím.“

Blondýna ihned zakoupí v nejbližších domácích potřebách termosku a maže zpátky do práce.

Cestou potká stejně blonďatou kamarádku a ta se jí ptá: „Co to neseš?“

„Ale, termosku.“

„Na co to je?“

„To nevíš, jo? No přece, když do toho dáš teplý nebo studený, tak to dlouho udrží stejnou teplotu.“

„A co v tom máš?“

„Horký kafe a nanuka!“

Slepec vejde se svým psem do baru, najde si volnou židli a objedná drink. Chvíli sedí a pak křikne: „Hej, barmane, chceš slyšet super vtip o blondýnách?“ Bar okamžitě ztichne a žena vedle slepce promluví hlubokým drsným hlasem: „Než ten vtip řekneš, měl bys něco vědět. Barmanka je blondýna, vyhazovačka je blondýna, já jsem metr devadesát vysoká blondýna s černým páskem v karate, dáma vedle mě je blondýna a je to vzpěračka a dáma po tvé pravé straně je blondýna a profesionální zápasnice. Tak si to rozmysli – ještě chceš vyprávět ten vtip o blondýnách?“

Slepec chvilku přemýšlí a pak říká: „Tak dobře, kašlu na to. Nechce se mi ten vtip pak pětkrát vysvětlovat.“

Blondýnka si v letadle sedne k oknu, chvíli na to k ní přijde pěkný chlápek a povídá:

„Promiňte slečno, ale toto sedadlo je moje.“

„Dej si odpich, mladej, takové blbé finty znám… neotravuj!“

Chlapík pokrčí rameny a povídá:

„No tak si s tím boeingem startuj sama!“

Prochází se blondýna po muzeu a rozhlíží se kolem sebe, až narazí do stolku s vázou, která spadne na zem a rozbije se na kusy. Přiběhne rozzuřený hlídač a řve na ni: „Ženská nešťastná, ta váza byla z 15. století!“

Blondýnka se chytne za srdce a povídá: „Uf, a já se bála, že je nová.“

V letadle vedle sebe sedí atraktivní blondýna a právník. Let je dlouhý, právník se nudí:

„Slečno, pojďte si zahrát nějakou hru… třeba na otázky a odpovědi.“

„Nechte mě být.“

„Slečno, určitě vás to bude bavit. Podívejte, zahrajeme si o peníze. Položím vám otázku, když nebudete znát odpověď, tak mi dáte pět dolarů. A naopak. Když nebudu vědět odpověď na vaši otázku, dám vám pět dolarů já.“

„Dejte mi pokoj!“

„Slečno, tak jinak. Když nebudete vědět, dáte pět dolarů, když nebudu vědět já, dám vám pět stovek.“

„Tak se ptejte.“

„Tak třeba… jaká je vzdálenost na Měsíc?“

Slečna beze slova otevře kabelku, vytáhla peněženku, vyloví pět dolarů a podává je právníkovi:

„Tak, teď se ptám já. Které zvíře leze do kopce po čtyřech a z kopce po třech?“ Právník se zamyslí, nic ho nenapadá. Otevře notebook, prohledá hard disk s encyklopedií, nic nenachází. Vyndá telefon, napojí se na internet, hodinu hledá, zase nic. Volá všem známým a spolupracovníkům, aby mu pomohli hledat. Nic. Nakonec vytáhne z peněženky pětistovku a podává ji blonďaté slečně: „Tady máte těch pět stovek.“

Slečna beze slova otevře kabelku, vytáhne peněženku, schová si pětistovku, peněženku vrátí do kabelky a opět se začíná ukládat k podřimování.

„Prosím vás, co je to teda za zvíře?“

Slečna beze slova otevře kabelku, vytáhne peněženku a vyloví pět dolarů.

Blondýnka u zkoušky tvrdí, že Volt byl novinář.

„Proč myslíte?“ šílí kantor.

„Proslavil se svým článkem.“

U zkoušek dostane blondýna otázku: „Je na Měsíci život?“

„Ano.“

„A proč si to myslíte?“ ptá se zkoušející.

„Protože se tam večer svítí.“

Blondýnka: „Říkáte tedy, že nemám v přístupovém hesle používat velká písmena, je to tak?“

Hotline: „Přesně.“

Blondýnka: „A číslice mám psát taky malé?“

Blondýnka oznamuje své kamarádce: „Víš o tom, že máme obě dvě na mobilu stejný PIN?“

„Vážně? A jaké je to tedy číslo?“

„Přece čtyři hvězdičky!“

Do autobusu nastoupí blondýnka, a protože nikde není místo, přistoupí k sedícímu pánovi: „Pane, mohl byste mne pustit sednout? Jsem totiž těhotná.“

„Ale není to na vás vůbec vidět.“

„Však je to teprve půl hodiny!“

Blondýnka už delší čas stojí na autobusové zastávce. Všimne si toho muž, který prochází kolem, a říká jí: „Slečno, ten autobus jezdí jen ve svátek.“

Blondýnka se rozzáří jako vánoční stromeček a s úsměvem povídá: „No tak to mám velké štěstí, protože ten mám právě dneska!“

Přijde takhle blondýnka do lékárny a ptá se: „Můžu si tu zvážit dítě?“

„Bohužel, nemáme tady dětskou váhu, ale můžeme zvážit maminku s dítětem, pak samotnou maminku, a nakonec obě váhy odečíst, a tak získáme váhu dítěte.“

„To bohužel nepůjde, já jsem totiž jen jeho teta.“

Přijde blondýnka k lékaři s poraněným ukazováčkem a doktor se ptá: „Jak se vám stalo, že máte ustřelený prst?“

„Pokusila jsem se o sebevraždu.“

„Tak to mi musíte vysvětlit!“

„Chtěla jsem se zastřelit, tak jsem vzala revolver, přiložila jsem si ho na hruď, ale pak jsem si uvědomila, že prsa mě stála dvě stě tisíc, a to by byla škoda. Tak jsem si dala revolver do úst, ale zuby mě stály osmdesát tisíc, a tak jsem si přiložila hlaveň ke spánku, ale pak jsem si uvědomila, že to bude velká rána, a tak jsem si strčila levý ukazováček do hlavně!“

– Co udělá blondýnka, když má chuť na marmeládu?

– Oloupe si koblihu.

– Jak dlouho trvá blondýnce zašroubovat žárovku?

– Tak dlouho, než jí někdo přijde pomoct.

– Co dělá blondýna, když se dívá na hvězdy?

– Nic, nemůže přece dělat dvě věci naráz.

– Víte, proč stojí blondýnka před zrcadlem se zavřenýma očima?

– Chce vědět, jak vypadá, když spí.

Přijde blondýnka k doktorovi a povídá:

„Pane doktore, pomozte mi, všechno mě bolí.“

„Jak to myslíte, všechno? Buďte trochu konkrétní.“

Slečna se dotkne prstem pusy a vykřikla bolestí. Pak se dotkne nohy a zase, dokonce i dotek ucha bolí.

Doktor se na ni tak zamyšleně podívá a říká:

„Vy jste přírodní blondýnka?“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Anekdoty 3: Blondýnky.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.