Andrew Hall

I

II

III

IV

V

VI

VII

VIII

IX

X

XI

XII

XIII

XIV

XV

XVI

XVII

XVIII

XIX

XX

XXI

XXII

XXIII

XXIV

XXV

XXVI

Další knihy nakladatelství VIKING

Edice CONAN

Edice Učte se anglicky s vtipem

Slovo nakladatele k NEPLATÍCÍMU čtenáři

Copyright© 2000 by Andrew Hall

Copyright© 2012 for the Czech edition by Stanislav Plášil – nakladatelství VIKING

Copyright©2012 Cover by qelb

Všechna práva vyhrazena. Žádnou část této knihy není dovoleno použít nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez souhlasu autora či nakladatele.

ISBN: 978-80-86538-39-6 (MOBI)

ISBN: 978-80-86538-40-2 (ePUB)

I

Slunce žhnulo jako kovářská výheň. Pamela Carsonová ležela na bílém plážovém lehátku a chytala bronz. Po chvilce si nadzdvihla sluneční brýle a hodila pohledem na svou o pár minut starší sestru – dvojče Kelly.

Ta také nastavovala záda slunečním paprskům a líně prohodila: „To je hic, chtělo by to vyrazit někam k moři a pozorovat svalnaté opálené surfaře.“

Kelly se spokojeně ušklíbla, protáhla se jako kočka a upravila si culík uhlově černých vlasů.

Pamela si přilepila lístek ze stromu na nos. „Nejmíň ze všeho potřebuju, aby mi vyskákaly pihy,“ zamračila se a upila brčkem z avokádového džusu. Potom pohlédla na modravou hladinu bazénu, která se leskla jako vybroušený křišťál a začala si polohlasně prozpěvovat nejnovější trhák.

„Víš, co jsem slyšela o Adamu Robertsonovi?“ zeptala se spiklenecky Kelly. „Že se už definitivně rozešel s tím svým vyhublým zázrakem, tou modelkou, co si říkala nějak jako Mimi. Přihlouplá namyšlená koza, nevím, co na ní mohl takový kluk jako Adam, který vypadá, že mu to občas i zapaluje, vidět,“ protáhla znechuceně obličej.

„Myslím, že máš mimořádnou příležitost, jak ho utěšovat,“ pousmála se ještě a dala uličnicky hlavu na stranu.

„Adam nestojí o nějaké přihlouplé řečičky. Napadlo mě spíš, že bych koupila z inzerce sbírku mincí a pak ho pozvala, aby se na ni přišel podívat. Slyšela jsem, že je posedlý numismatik.“

„To je rafinované,“ zasnila se Kelly a v tom obě přerušil ostrý zvuk zvonku u zahradní brány.

„Co když je to Adam!“ vyskočila Pamela z lehátka, jako by ji píchla včela. „Měl se tu stavit pro sazeničky kaktusů pro svojí mámu.“

„Nepřeraž se,“ volala za ní Kelly a hodila po ní se smíchem složený módní časopis. Pamela běžela ke své kabele a vytáhla z ní hřeben a kosmetickou taštičku. Rychle si pročesala husté zlaté vlasy, které jí spadaly až na ramena a zběžně se podívala do malého zrcátka, které jí vrátilo zpět obraz až anticky souměrné tváře se zelenkavýma očima.

Sluha otevřel bránu a vpustil neochotně návštěvníka dovnitř.

„To je jen Viktor,“ zatvářila se Pamela kysele. Zklamaně hodila líčidla zase zpět do kabely. Doloudala se ke kraji bazénu a usedla na schůdky. Spustila opálené nohy do vody a lehce jimi čeřila vodu. Viktor kráčel směrem k nim a tvářil se nejistě, když uviděl ty dvě vyhlášené borgentownské krasavice jen ve sporých plavkách.

„Aby ti, Viktore, nevypadly oči do bazénu,“ pošťuchovala ho Kelly a Viktor pod jejím pohledem zrudl.

„Přišel jsem za Pamelou, jestli neví, jak mám vyplnit tu fyzikální tabulku do školy.“ Pamele přišlo dnes kdoví proč Viktora líto. Všichni věděli, že za ní už druhým rokem běhá jako pejsek a neustále ji hypnotizuje zamilovanými pohledy, ale byl to bohužel m „takovej brejlatej nicka z bezvýznamný úřednický rodiny“, jak často říkala paní Carsonová. Dělal speakera ve školním rozhlase a Pamela s Kelly ho braly jako dobrého kamaráda.

„Chceš něčeho napít, Viky?“ zeptala se Pamela vlídně a odhrnula si odbarvenou ofinu z čela.

„Strašně ti to takhle sluší, Pam,“ polkl naprázdno Viktor, až mu ohryzek zakmital v krku.

„No jo, sedni si už někam,“ došla Pamele trpělivost a odvrátila se od něho. Kráčela ladným krokem směrem k bílé Carsonovic vile a její snědá postava za chvíli zmizela ve vchodu mezi dvěma velkými palmami.

„Byl tady Adam?“ zeptal se Viktor se špatně skrývanou žárlivostí a krčil se přitom na okraji plážového lehátka.

„Nebyl, Othello,“ škádlila ho Kelly. „A svlíkni si tu mikinu, musí ti v ní být hrozné vedro. Jsi bílej jak vařenej bílek.“

„Ne, to je dobrý,“ poposadil si Viktor na nose brýle. „Nemám právě postavu jako ty svalouši z Pobřežní hlídky a Pamelou by mohl pohled na můj zapadlej hrudník otřást.“

„Ty toho naděláš,“ zasmála se Kelly. „Ona tě asi vidí poprvý... Jsi fajn kluk a to stačí.“

„Jo, to stačí,“ zadíval se Viktor nostalgicky do země a odkopl velkého nafukovacího delfína stranou.

Ve dveřích se objevila Pamela. Nesla fyzikální tabulky, a když došla k Vitorovi, začala mu vysvětlovat poslední látku ze školy. Viktor se nechal rád znovu zasvětit do učiva, ačkoliv ho zvládal s přehledem. Byl prostě jen rád Pamele nablízku a cítil, jak nádherně voní.

Zvonek se znovu rozezněl. Tentokrát to byl opravdu Adam Robertson. Viktor se zatvářil jako spráskaná doga. Pomalu odcházel pryč směrem k bráně.

Adam k nim kráčel ladně jako panter a sportem vypracovaná postava se mu leskla na slunci jako tělo manekýna. Nebylo to tak dlouho, co se přistěhoval do Borgentownu a neměl tu ještě ani mnoho kamarádů. Kromě těch z jejich basketbalového družstva.

„Ahoj, Adame,“ nadzdvihl jeho příchod Pamelu, která kolem něho začala hopsat jako míček z gumy. „Nechceš džus? Nebo šťávu z pomerančů s ledem?“

Adam jenom otráveně zakroutil hlavou. „Mám se tu stavit pro nějaké kaktusy, máma dnes ani nemohla dospat, jestli jí ve skleníku zase nerozkvetla nějaká kytka. Myslím, že by si ani nevšimla, kdyby někdo z naší rodiny zmizel, ale kdyby jí zahradník ulomil list u orchideje, byla by schopná vzbouřit kvůli tomu celý Borgentown.“

„Jdi za zahradníkem, má je pro tebe už připravený,“ řekla Kelly. Sotva za Adamem zapadly dveře, otočila se k Pamele. „Nemůžeš ho takhle obskakovat, radím ti dobře. Chlapi si na to okamžitě zvyknou a není s nimi pak k vydržení. Nevím osobně, co na Adamovi máš. Na můj vkus je trochu moc sebevědomej.“

V tom něco nedaleko nich dopadlo se zasyčením do bazénu. Obě sebou trhly.

„Co to bylo?“ zeptala se Pamela a Kelly jen pokrčila rameny.

„Vím já? Možná nějakej pták. Trefil ho infarkt nebo tak a spadl dolů.“

„To nebude pták,“ přikrčila se Pamela, protože z dálky k nim dolehla ohlušující tlaková vlna jako od tryskáče. Nad nevelkým městečkem Borgentown se rázem rozlila narudlá záře a pomalu dohasínala směrem nad zalesněnou pahorkatinou Sleepland.

„Možná spadlo nějaký letadlo a to, co dopadlo k nám do bazénu, je černá skříňka,“ nadchla se Pamela pro svou verzi vysvětlení a začala se připravovat u bazénu na perfektní šipku.

„Neblázni, Pam, bůhví, co to je, může to být nějakej jedovatej neřád, jestli to vypadlo z letadla. Nějaká chemická látka, nebo tak...“

Pamela ji už ale neslyšela a zmizela pod vodní hladinou. Bleskově se zase vynořila s tou věcí v ruce a připlavala ke břehu. Na těle se jí leskly kapičky vody. Odhrnula si zmáčené vlasy z čela; obě dívky se zadívaly na podivný předmět. Nevypadalo to jako černá skříňka. Byl to nějaký stříbřitě lesklý krystal.

Za zády k nim neslyšně přišel Adam.

„Může to být meteorit,“ řekl a vzal tu věc do ruky. „Je to opravdu krásný,“ dodal a podával předmět zpět Pamele.

„Nevěřím, že by mohl mít meteorit tak pravidelný tvary,“ řekla Pamela uchvácená tím, jak se Adam při vracení krystalu lehce dotkl jejích prstů.

„Radši na to moc nesahejte, může to nějak magnetizovat, nebo vydávat radioaktivní záření,“ podotkla Kelly.

„Dej už pokoj s tím věčným napomínáním, kvůli tobě by se člověk pomalu bál kýchnout, aby tím neohrozil ozónovou díru,“ ušklíbla se Pamela.

„Měli bysme to možná někam odevzdat, jestli je to skutečně z vesmíru. Na zkoumání, nebo tak,“ navrhla Pamela.

„To je myslím zbytečný, takovejch ptákovin z kosmu mají v různejch ústavech plno. Klidně si to nech, když se ti to líbí,“ řekl Adam a chystal se s kaktusy v pravačce zamířit k východu.

„Ten krystal nádherně chladí,“ nadhodila Pamela. „Jako by ho právě vytáhli z mrazáku. Je to moc příjemný.“ V tom viděla, jak se Kelly rozšířily překvapeně zorničky a také Adam se zarazil v půli cesty.

„Proboha, Pam, ty svítíš!“ řekla zděšená Kelly.

Pamela se zadívala na své ruce. Skutečně, vycházela z nich směrem od krystalu sílící záře a červnové horko už zcela vystřídal pocit chladu.

„Vypadáš jako obrovská neonová reklama,“ řekl Adam směrem k Pamele. Ta se rozesmála a začala vesele tančit kolem bazénu. „Už mi vůbec není horko, je mi prostě skvěle.“

S těmi slovy jí pojednou vyjel z rukou zářící blesk a zakousl se do kmene jedné z palem.

Palma se naklonila na stranu a se šplouchnutím dopadla doprostřed vodní hladiny.

II

Adam se zadíval na Pamelu s úsměvem v jindy odměřené tváři. „Jsi horší než terminátor,“ řekl přidrzle.

Pamela ohromeně mlčela a prohlížela si udiveně konečky svých prstů.

„To je ale síla,“ hvízdla Kelly. „Tohle přece nemůže být obyčejnej meteorit.“ „Kdo z nás zná hlubiny vesmíru, aby to mohl posoudit,“ zasnila se Pamela. „Možná sem k nám na zem letěl miliony let, než dopadnul...“

„Když tě zajímají takový záhady, možná bys ráda viděla kresby v jeskyních za Sleeplandem. Řekla mi o nich jedna přítelkyně,“ prohodil Adam.

„Která? Máš snad více přítelkyň?“ podřekla se Pamela. Hned vzápětí se zajíkla.

„Ne, to jsi špatně pochopila,“ pousmál se Adam. „Tohleto je jen kamarádka. Ujala se mě, když jsme se sem přistěhovali.“

„Měl jsi přijít radši za náma,“ řekla Pamela naivně. Kelly za ní jen obrátila oči v sloup.

„Hele, Pam, já vím, že jsi fajn holka. Senza kámoš, jestli chápeš,“ podotkl k Pamelinu zklamání Adam.

„Nechtěl bys tam do těch... jeskyní, někdy jet s náma? Abys nám ukázal, kde jsou a tak,“ snažila se Pamela dál.

„Strašně rád bych, ale mám v poslední době hrozně moc věcí na práci, snad by vás tam mohl hodit jeden kluk z basketbalovýho družstva.“

Pamela se zatvářila, jako by měl nastat konec světa.

„Tak dobře, já tam teda s vámi zajedu hned, skočím se jen domů převléknout,“ řekl Adam rychle a stiskl sazeničky kaktusů pod paždí. Zaklel, jak se popíchal, a vzápětí odkráčel k bílé příchodové bráně. Bydlel naštěstí přímo naproti domu Carsonových ve stejné čtvrti, East Parku.

Pamela si prohlížela důkladně vesmírný krystal ze všech stran, ale nic podivuhodného na něm už nebylo. Spočíval teď mrtvě v jejích dlaních a už nezářil.

„Vidíš, tohleto bylo lepší nežli ten trik se sbírkou mincí. Teď máš zajištěno pěkné odpoledne s Adamem v nějakejch jeskyních,“ nadhodila Kelly a rozeběhla se směrem k bazénu.

Hladina se zčeřila a Kelly zvolala: „Voda je dnes fajn, řekni zahradníkovi, ať vytáhne tu palmu z vody, a jdem si zaplavat.“

Od brány k nim dolehl zvuk zvonu, který tam měli Carsonovi zavěšen ještě kromě elektrického zvonku. Jejich spolužačka z Borgentown High School Salome, oblečená ve fialovém body, jim vesele zamávala a hned se k nim hnala. Potkala cestou Viktora a dotáhla ho zpátky k bazénu.

„Co jste udělali Vikimu? Ani nemluví, jen kouká jako kos, co mu vyfoukli žížalu před nosem,“ halekala Salome.

Viktor se nepřítomně zašklebil.

„Náš Othello jen žárlí na Adama, stává se z něj úplně nepříčetnej případ, kdykoliv se na Pamelu někdo koukne. Že jo, Pam?“

Pamelu to úplně nadzdvihlo a řekla ostře: „Zase potřebuješ vysvětlit nějaký fyzikální tabulky nebo co, k čertu?“

„Ne, potřebuju jen vědět, jestli nechceš zjistit, kdy se mi zamlží brejle, Sugar.“ Kelly se zasmála. Pamela se tvářila naštvaně a Salome ji vzala kolem ramen. „Měli bychom už být ve vodě, je přímo báječný počasí na koupání, doufám, že vydrží až do prázdnin,“ řekla smířlivě a šla se převléknout do plavek.

V tom se podívala na bazén a spatřila v něm ležící kmen.

„Spadla vám palma?“ zeptala se se zájmem. Pamela jí stručně řekla, co se stalo.

„Já myslím, že to všechno bude mít nějaký zvláštní souvislosti. Mohla bych jet k těm jeskyním za Sleeplandem s vámi?“ zeptala se dlouhá a štíhlá Salome.

„Klidně, stejně je nás už tolik, že intimitu mezi Pamelou a Adamem víc neohrozíš. Když už jsme u toho, mohli bysme vzít sebou i Viktora. Co ty na to, Viky?“ zeptala se Kelly rošťácky.

„Můžu jet s vámi, Pamelo?“ zažadonil Viktor.

„No jo, ty žabí dechu,“ zavrčela Pamela a zatvářila se důležitě.

„Dělaj se ti pihy na nose,“ zdůraznil jí Viktor schválně její slabinu.

„Ty toho taky víš,“ řekla Pamela naštvaně a přejela si rukou po tváři. „Trochu mejkapu to hravě spraví.“ Hned se šla znovu upravit, protože nechtěla, aby si toho všiml i Adam. Jsem z něho vážně nějaká hotová, připustila si. Kelly má pravdu. Takhle ho asi nikdy nesbalím...

Adam byl skutečně za chvíli zpátky, jak slíbil. Přeměřil letmo postavu Salome ve fialovém body a Pamelu k její nelibosti napadlo, že je možná vážně na hubené holky. Stejné, jako byla ta jeho modelka Mimi.

Pamela na rozdíl od ní měla zdravé proporce, ale tlustá si rozhodně nepřipadala. Dokonce jí někdo řekl, že je podobná té francouzce Michelle Mercier zamlada. Kdy už si jejích kvalit konečně povšimne také Adam, zesmutněla trochu.

Viktor si toho všiml. „Já to tak nemyslel, s těma pihama,“ řekl jí a zase se na ni tak nějak oddaně zadíval.

„Já vím, Viky,“ řekla Pamela tiše a šla za ostatními k Adamovu jeepu.

„Vyrážíme, bando,“ odvázal se Adam Robertson a pomohl jim všem nastoupit. Pamela se zadívala na jeho svalnaté opálené paže a povzdychla si. Kéž by jí tak někdy obejmul. Nejlépe hned teď.

„Nasedej, Pam,“ řekl jí Adam věcně a zabouchl za ní dveře vozu.

Vyjeli po silnici směrem k dálnici, minuli poloprázdný motorest Truck 76 a brzy svištěli směrem k mírně zvlněné pahorkatině Sleeplandu.

Po několika desítkách minut jízdy odbočili na menší silnici, kde asfalt nebyl už zdaleka tak dokonalý, a čím hlouběji vjížděli do Sleeplandu, tím víc to s nimi ve voze házelo.

Přejeli most přes malou říčku Sand River vinoucí se údolím a zajeli mezi stromy na zalesněnou cestu sjízdnou jen pro terénní vozidla.

„Doufám, že tu nebudou komáři,“ strachovala se Salome a přejela si po hebké pěstěné pleti. „Co myslíš, Adame?“

„Myslím, že se zdržují víc u vodních nádrží než jen takhle v lese,“ začal jí Adam vysvětlovat, zatímco Pamele docházela trpělivost. Jí si sotva povšimnul, kdežto na kteroukoliv hubenou tyčku s podmalovanýma očima se tvářil, jako by byla pupkem světa...

„To nic, Salome, když tak budeš mít jen po obličeji červené pupence,“ řekla jí Pamela vztekle a podívala se znovu na Adama, který si jí vůbec nevšímal.

„Neměla bys tohle Salome říkat, víš, jak má citlivou pokožku,“ řekl Adam.

„Ostatní na rozdíl od ní mají asi hroší kůži,“ řekla Pamela dotčeně. Jak vůbec může vědět, jakou pleť má Salome? napadlo ji vzápětí. Byla téměř tou svou věčnou žárlivostí na Adama Robertsona bez sebe.

Dojeli na místo a Adam zaparkoval.

„Dávejte pozor na cestu, jsou tu samé výmoly,“ oznamovala jim Kelly.

„Já tě tam když tak odnesu v náruči, Pam,“ řekl Viktor.

„Prosím tě, ani bys mě nenazdvihl,“ odtušila Pamela, která měla ještě stále mizernou náladu, ale hned vzápětí jí uchvátila divoká krása krajiny kolem nich.

„Teď pojďte všichni za mnou, abyste mi někdo někam nezapadl. Jsou tu různé skalní rozsedliny,“ oznamoval jim Adam.

Zhruba po hodince cesty kamenitým terénem se ze stráně zdvíhala skalnatá hora a vysoko nad nimi se začernalo ústí jeskyně.

Zdálo se, jako by odtud k nim dolů zazníval krásný tichý zpěv.

„Tohle není ta jeskyně, kterou jsem vám chtěl ukázat. Vůbec nevím, kde to jsme,“ řekl Adam udiveně.

III

Vyškrábali se stezkou vyšlapanou od zvěře po stráni porostlé křovinami až nahoru k ústí jeskyně. Tmavý otvor na ně dýchl vzduchem prosyceným plísní a Kelly řekla otráveně: „Tak tam nejdu...“

„Může to být ale moc poučný, viděli jste snad někdy opravdové kresby pravěkých lidí?“ setřela ji Salome, která se tím viditelně chtěla zalíbit Adamovi.

„Ne, ale určitě nejsme taky tak informovaný jako ty,“ usadila ji Pamela a vlezla jako první do temna jeskyně.

Ostatní ji mlčky následovali.

„Brr, měli jsme si vzít na sebe nějaký bundy, je tu hrozná zima,“ otřásla se Pamela chladem.

„Studený podnebí dělá dobře na pleť,“ řekla Salome, která se zdála být svou pokožkou úplně posedlá. „Modelky si kvůli tomu dělají chladivé okurkové zábaly na tvář, jako třeba Mimi,“ podotkla ještě ke všemu a Adam, jakmile zaslechl toto jméno, se zatvářil nějak nepřítomně.

„Ona se s tebou rozešla, viď, Adame?“ dodala Salome zvědavě a Kelly si významně odkašlala.

„Teda fuj, tady na té stěně je úplně všude nějakej zelenej sliz,“ řekl Viktor štítivě, zdvihl ze země klacík a dloubnul do zelenkavé hmoty.

„Co myslíte, že to bylo za záři odpoledne nad Borgentownem?“ vzpomněla si Kelly a štítivě překročila kameny, na kterých se leskl také ten rosolovitý sliz.

„Možná jen letěl kolem nějakej starfighter nebo něco takovýho. Nemůžeme vědět, co vyrobili za nový tajný bojový verze letadel,“ odpověděl jí Adam zdvořile a pak řekl: „Pozor, Salome, ať nešlápneš do toho zelenýho svinstva kolem.“

„No jo, aby naše kráska do něčeho nešlápla,“ zparodovala jeho hlas Pamela a zakopla o jakýsi předmět ležící na zemi v rohu jeskyně.

„Kde jsou ty nástěnný kresby?“ dožadovala se Salome.

„Říkal jsem, že to tady vůbec neznám,“ rozhodil Adam rukama.

„O něco jsem se tady málem přerazila,“ oznámila jim Pamela. Dřepla si a snažila se zblízka zjistit, co to leží na zemi.

„Mám zapalovač, řekl Viktor a rozškrtl ho.

Pamela doslova ztuhla odporem. Dívala se zblízka do obličeje zašedlému kostlivci s široce rozevřenými čelistmi a rukou se nedržela kořenu, jak se domnívala, ale jeho zpráchnivělého pařátu. Zůstal jí viset v ruce.

Zděšeně vykřikla a odhodila ho.

„To je hrůůůza,“ otřásla se znechuceně. Cítila, jak se jí potí ruce a mírně se chvěla.

Všichni se podívali překvapeně tím směrem dolů, k jejím nohám.

„Na co mohl ten člověk tady zemřít?“ podivila se Kelly, když se trochu vzpamatovali z úleku.

„Mohl to být nějaký bezdomovec, který tu zemřel během zimy,“ snažil se to vysvětlit Adam.

V tom se něco dotklo Pamelina ramena.

„Rušíš klid mrtvých!“ rozlehl se jeskyní skřípavý hlas. Všichni se vylekaně ohlédli tím směrem.

Byl to naštěstí jen Viktor. Přihlouple se smál svému fóru.

„Dej si pohov, ty pako,“ ohradila se Kelly za ně za všechny a Salome pípla, jestli by jako už neměli jít.

Adam za jejich zády začal právě osahávat stěnu jeskyně a něco zvláštního nahmatal. Půjčil si od Viktora zapalovač a šel si prohlédnout stěnu zblízka. Sjel po ní překvapeně rukou.

„Pojďte se všichni podívat, je to tu úplně hladké,“ řekl se zájmem a všichni se zadívali zblízka na stěnu jeskyně a sahali si na ni. Kámen to rozhodně nebyl.

„Vypadá to jako...“

„...jako vyrobené z kovu,“ doplnila Adama Pamela. Ulomila jeden z krápníků a zkusmo zaklepala na stěnu jeskyně. Ozvaly se duté kovové rány.

„Teda lidi, to je něco,“ vydechl Viktor.

Adam neříkal už vůbec nic, jen šel okouzleně podél stěny a směřoval stále dál do nitra jeskyně.

„Myslím, že bysme měli jít někam nahlásit, že tu leží kostlivec,“ ozvala se zase Salome přiškrceným hlasem.

„Dej teď pokoj s kostlivcem,“ usadila ji Pamela rázně. „Právě teď, když jsme našli něco tak úžasného. Možná opravdovou kosmickou loď!“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Semeno zla.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.