Um meditace

Autor: Ing. Jiří Krutina

Edice: Um vědomí

Nakladatelství NOOS, s.r.o.

Hábova 16, 155 00 Praha 5, www.noos.cz, objednavky@noos.cz, tel. +420 777 788 079.

ISBN 978-80-88117-16-2

© 2018. Opisování a jakékoliv rozmnožování bez svolení autora není dovoleno a bude považováno za porušení autorských práv.

Fotografie na obálce: René Hrala - Vidoucí.

Meditace jako vrozený a přirozený způsob vědomého bytí, života, medikace, mediace, terapie a blaženosti.

Úvod

"Vlastní žitá zkušenost musí být stále přezkoumávána a dotazována, pokud jde o to, co se stane po zkušenostním doteku absolutního vědomí. Vědomí jako takové nemůže být zcela postihnuto mými vlastními slovy. Ukázal jsem jenom část cesty. Může někdo opravdu říci, toto je vyčerpávající popisBhairavi (plně ztělesněného univerzálního vědomí)? Rozsah probuzení moci vědomí - Šakti (šaktipáta) a rozšiřování vědomí jde ruku v ruce se schopností komunikovat vědomí slovy. Skrze probuzení moci vědomí se toto pochopení i schopnost komunikace a vysvětlení stále skrze nás samé rozvíjí. Toto jemné spirituální myšlení u všech ostatních znalců, jak dnes tak také v jiných dobách, v minulosti i v budoucnosti vyvstalo, vyvstává a vyvstane jedině na základě probuzení moci vědomí (šaktipáta), tedy skrze rozšíření a prohloubení vědomí, kterým jsme.

Právě toto probuzené spirituální myšlení spočívající v přímém kvalitativním rozlišování, je ze všech prostředků, způsobů a metod jógy tím nejzářivějším sluncem, pomocí kterého se člověk stane osvobozeným i osvoboditelem druhých, jak bylo řečeno v autoritativním textu Mālinivijayottara tantra. Toto spirituální uvažování musí být pochopeno ve všech způsobech bytí těmi, kteří usilují o dosažení Nejvyššího, tedy těmi, kteří opustili žárlivost, která je tak vlastní lidské zkušenosti a kteří jsou schopni jasně vidět. Po krátkém okamžiku reflexe, prostřednictvím spontánního odpočinku v pravém Já skrze zkušenost jeho blaženosti, jsou všechny zatemňující oblaky rozpuštěny září Vědomí."

Abhinavagupta, Parātriṃśikā-vivaraṇa

O „meditaci“

Někteří přátelé se mě ptali, proč tzv. „medituji“. Jiní měli potřebu mi naopak říci, že oni už nepotřebují „meditovat“, neboť oni už dávno jsou „TO“ či „láska“ sama a prý, to, co údajně já dosahuji meditací, to oni běžně žijí. Proto se například diví, proč stále dáváme přednost společné tiché meditaci s přáteli, kde zdánlivě ze zevního pohledu jenom několik hodin „tiše sedíme“, než nějakým společenským zábavám. Ti, co se mě snaží přesvědčit, že to, čemu se já věnuji je podle nich „umělé“, protože „medituji“, což oni zažívají „běžně“, současně neříkají nic o tom, co je ono „běžné“ prožívání. Současně takoví lidé se vyznačují tím, že si nenašli dostatek času ve svém životě, aby si dali prostor pro pochopení, co je sama „meditace“. Mnohým lidem činí mnohdy i obtíže jenom pochopení, že když dva dělají totéž – tj. „meditují“, nikdy to není totéž. Když dva lidé říkají, že „meditují“ – vůbec to nemusí znamenat totéž. Meditací těchto otázek jsem dospěl k následující eseji, zaměřující se na samotnou meditaci jako takovou a vyjádření toho, jak chápu meditaci v celkovém vzdělávání se ve vědomí, tedy ve vztahu k filozofii a józe vědomí a životu jako takovému.

Míním, že základní NE-pochopení, které „vládne“ v případě toho, co nazýváme obecně meditací, spočívá v tom, že meditaci chápeme jako nějakou „aktivitu“, kterou provádí určité já (ego) místo pochopení, že „meditace“ je o způsobu bytí – tedy o otázce „JAK JSME?", jak se vztahujeme k sobě, druhým, ke světu, jak přecházíme v našem prožívání sebe, druhých i světa okamžik po okamžiku, jak se každým okamžikem stáváme, ztělesňujeme v souladu-souznění-rezonanci s tím, kým opravdu ve své podstatě jsme. Z tohoto pohledu pak, ať použijeme slovo „meditace“ či nikoliv – každý z nás, každý člověk nějak „medituje“, neboť meditace je synonymum pro způsob našeho života jako celku a vyjádření jeho celkové kvality a zdraví. Pak vůbec nejde o to, zda tzv. „meditujeme“ či „nikoliv“, ale jde spíše o to JAK?

I ti, co dávají na obdiv, že tzv. „nemeditují“, či se nemusí věnovat „meditaci“, se ve skutečnosti nějak vztahují k sobě, k druhým, ke světu a toto své zakoušení sebe, druhých a světa nějakým svým určitým způsobem verbalizují a přemýšlejí o něm v souladu se svými hodnotami, přesvědčeními a přijatými názory, tedy v souladu s výsledky přijatými svou individuální “meditací”. Než přemítat umělé otázky zda meditujeme nebo ne, nebo zda potřebujeme či nepotřebujeme meditovat, daleko praktičtější, pragmatičtější a inteligentnější, se mi jeví, zaměřit se přímo na náš vlastní způsob bytí - tedy "meditaci".

Proto jednou z otázek, kterými jsem se intenzivně zabýval, je otázka samotné meditace jako způsobu bytí. Svůj způsob bytí můžeme prožívat nevědomě, až mechanicky a nebo naopak vědomě, bděle, z širších a hlubších úrovní vědomí, kterým ve své podstatě jsme, které je současně soupodstatné se vším, co je a může být, tedy vědomým způsobem. Jednou věcí je vůbec připustit tyto možnosti a jinou věcí je přímo žít. Právě v tomto okamžiku vyvstává otázka toho “jak meditujeme?” V případě meditace míním, jde o esenciální kvalitativnístránku našeho života jako takového, a to ve všech jeho vztazích a úrovních, osobních i společenských.

Akt meditace chápu jako naši prvotní volbu politiky bytí, uplatňování – trénink naší vůle jako volních bytostí, kterými primárně jsme - volby ve vztahu k našemu prožívání sebe, druhých i světa jako celku, tedy k životu jako celku.

Meditace není o nějakém „dělání“, kterým zaplňujeme volný čas během dne, ve kterém bychom měli získat nějaké „spirituální zážitky“, ale o  celkovém způsobu našeho bytí – jakým způsobem prožíváme naši zkušenost života a všechny její jednotlivé zkušenosti, ať každodenní tzv. „profánní“ nebo „spirituální“, tedy jakým způsobem doslova a do písmene překládáme naši vůli k životu v samotné prožívání našeho života jako takového.

Osobní historie „meditace“

Slovo meditace jsem začal používat a současně se začal vědomě věnovat „meditaci“ někdy v roce 2000. Tedy mohu říci, že v tomto životě vědomě medituji a studuji nejrůznější meditační techniky skoro dvacet let. Od začátku jsem věděl, že cílem „meditačního snažení“ je něco, co je zde stále, ale současně jsem chápal, že je nutné určité vyvinutí „správného“ úsilí – nikoliv ve smyslu „jediné pravé cesty“, ale ve smyslu potřebného pro daného konkrétního individuálního člověka a současně zaměření celé bytosti jako takové jako v každém lidském snažení.

Nehledal jsem v meditaci nikdy žádné speciální „spirituální“ zkušenosti nebo zážitky, byť řekněme metafyzických spirituálních zkušeností jsem prošel nespočet. Mohu spíše říci, že šlo o celkový proces návratu do mého skutečného Domova, který jsem ve skutečnosti nikdy neopustil, ale nikoliv vždy vědomě v něm žil a procitnutí či osvojení si vnitřních schopností - umů duše jako takové.

Byť dnes nečiním a nevidím zásadního rozdílu mezi běžným způsobem bytí v každodenním životě a výhradnímu věnování meditaci v klidu, od doby, kdy jsem začal vědomě s „meditací“ až do současnosti, se stále věnuji i samotné klidové (formální) meditaci, tedy kvalitativně trávenému - prožívanému času, kdy se mi dopřává luxusu věnovat se výhradně rozšiřování a prohlubování vědomí mého bytí jako celku a kultivovat či trénovat vnitřní schopnosti a kapacity mé duše, ať už sám, párově, nebo ve skupině, což není samoúčelné, ale vyústěním mého vlastního života a mých vztahů, tedy způsobu bytí – meditace. Mít dostatek prostoru a času ve svém životě k takovému kvalitativnímu trávení svého času považuji za období “požehnání”,”rozjímání”, “celistvění” v tom nejhlubším slova smyslu a jako základ opravdu vědomého aktivního přístupu k životu a jeho otázkám, které každý svým individuálním způsobem žijeme.

V jednom období, takřka deseti let, jsem věnoval klidové meditaci i osm a více hodin denně, mnohdy po několik týdnů v ústraní v meditační skupině stejně zaměřených meditujících. Toto období mi umožnilo dát si potřebný čas pro usazení se ve vědomí a osvojení si volních schopností – kapacit sjednotit se s vědomím v jeho nejrůznějších aspektech, kontextech a kvalitách a současně poskytlo čas na tvůrčí promeditování základních otázek života, které mě oslovovaly.

Mé pochopení toho, co lze nazývat meditací, se během doby, jak se má meditační kapacita prohlubovala, vyvíjelo až v současné umění být vědomím, neboli jógu vědomí. Ta je ve skutečnosti tvůrčím plodem meditace, jak ji dnes chápu. V následující stati se chci podělit o své chápání meditace ve své esenci a otevřít obecně otázku „meditace“, slova dnes tak svým způsobem „populárního“, ale nedostatečně jasně definovaného.

Co je „meditace“?

Obecné povědomí, co je „meditace“, mezi běžnými lidmi i těmi, kteří se věnují nějaké podobě „meditace“ je, že jde o nějakou „duchovní“ aktivitu, či soustředění pozornosti, kterému se věnujeme na určitém místě ve vyhrazeném čase, často v ústraní, v meditačních klubech, na seminářích, a které má určitou náplň a vede ji nějaký instruktor nebo učitel.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Um meditace.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.