Um vnímání

Autor: Ing. Jiří Krutina

Edice: Um vědomí

Nakladatelství NOOS, s.r.o.

Hábova 16, 155 00 Praha 5, www.noos.cz, objednavky@noos.cz, tel. +420 777 788 079.

ISBN 978-80-88117-17-9

© 2018. Opisování a jakékoliv rozmnožování bez svolení autora není dovoleno a bude považováno za porušení autorských práv.

Fotografie na obálce: René Hrala - Stopa.

Úvodní sou-znění

"Je obtížné naučit se vnímat celým svým tělem a nikoliv pouze očima a rozumem. Tělo je vědomí."

Carlos Castaneda

"Lidské tělo je na rozdíl od těl věcí a "těla masa a krve" živých bytostí (viděných z vnějšku), ztělesněním veškerých funkcí činné svébytnosti. Člověk jako osobní tělo je ale tělem, které nese samostatného ducha a tvoří s ním nerozdělitelnou jednotu. Osobní tělo je tedy nádobou cesty a cesta nauky o osobním těle je naukou o cestě uskutečnitelné vždy jen celým tělem."

"Je osudovou slabostí západní filosofie, že se nedokázala zcela oprostit od rozjímavého intelektualismu, takže tělo, o kterém mluví, není charakterovou podobou činné svébytnosti, ale vždy je nazíráno jako "objektivně dané".

Sató Cúdži, Nauka o osobním těle

"Základní nevědomost v oblasti "těla" se projevuje vnímáním svého subjektivně prožívaného organismu "z vnějšku" jako "objektivní fyzické tělo" - jak jej v současnosti vnímá materialistická lékařská věda a psychologie, místo jeho přímého prožívání jako doslova a do písmene ztělesňování a "orgasmování" vědomí našeho bytí jako takového, které nejen orgasmuje a současně organizuje celý náš organismus okamžik po okamžiku v jeho fyzické přítomnosti a integritě včetně celé naší smyslové zkušenosti světa, ale je živou vědomou tmou tvořící esenci naší spirituální podstaty, jež je z povahy nesmrtelná.

"Naše aktuálně prožívané vědomí těla jako celku je momentální konfigurací našeho širšího vědomého těla - živého těla tmy vědomí."

Jiří Krutina

O povaze smyslového vnímání

Esej se zaměřuje na základní otázku povahy smyslového vnímání a významnosti vědomí těla jako celku pro naplnění nejzazších možnosti lidského vědomí a vnímání, které je zdrojem veškerého poznání.

Není bezprostřednějšího aktu či události vědomí v naší každodenní zkušenosti, než samotný akt smyslového vnímání v našem vědomí prožívání a zakoušení sebe, druhých a světa. Nepřetržitě něco skrze vědomí, kterým jsme, vnímáme, smyslově poznáváme, přičemž se smyslové zkušenosti a vnímání sebe, druhých i světa včetně nálad nás samých současně nepřetržitě proměňují a mění. Smyslové poznávání je ryze subjektivního charakteru a je současně neoddělitelné od těla a od našeho já. Každá naše zkušenost je podstatně smyslová, ať už věcí a lidí kolem nás, nebo v případě vnitřních pochopení jakkoliv složitého matematického modelu.

Oficiální věda a psychologie se nám snaží namluvit, že naše smysly jsou pouze vnějšími smysly se svými příslušnými fyzickými orgány v těle, kterými vnímáme již „hotové“ tzv. smyslové zkušenosti „objektivních“ věcí uvědomovaných určitým já - osobním subjektem a že intelekt sídlí v hlavě v mozku. Co ale říká naše běžná přímá zkušenost?

Když například přímo vnímáme nějakou květinu, její barvy, třeba její unikátní červenost, vnímáme něco daného objektivního, nebo ryze subjektivně vnímáme určitý unikátní subjektivní tón červenosti, který se zpřítomňuje v naší zkušenosti vnímání, jako určité vědomí červenosti?

Samotnou kvalitativní povahu červenosti neumíme vysvětlit, zato umíme spočítat frekvenci světla „červeného spektra“ a jeho "frekvenci" – ale sděluje nám tato informace nějaké přímo pociťované poznání toho, co je „červenost“ či „červenění“ jako subjektivní kvalita věcí?

Současně když dva lidé vidí tu samou červenou růži, jde o stejnou "červenost"? Nějak tušíme, že svým způsobem "ano" i "ne".Již to nám dokazuje, že smyslové vnímání není "dané" a objektivní, ale vždy současným projevem interakce - kontaktu - spojení vnímajícího i vnímaného.

Pak je jistě oprávněnou otázkou, jaká je podstata obou a jaký je mezi nimi vztah? Co když je podstatou obou samo vědomí podobno zrcadlu, které skrze sebe manifestuje své vlastní, ve vědomí spočívající smyslové kvality do podob smyslového vnímání?

Shledáváme při nejběžnější lidské zkušenosti, jakým je vzájemný pohled do očí s druhým člověkem, že akt vnímání nemůže být jenom aktem určitého konkrétního subjektu - já, který vnímá "kolem sebe" objektivní smyslové zkušenosti světa, ale že jde o spíše trans-subjektivní souznění - rezonanci těžiště (prožívajícího vnímajícího vědomí) a zaměření (prožívaného vnímaného - smyslové vědomí), která stojí za každým vnímáním. To obecně platí v případě vnímání i takových věcí, které vzhledem k našemu omezenému vnímání a duálnímu myšlení běžně považujeme za "neživé".

Vědecké myšlení ve svém "tripu" postoupilo až tak, že primární pro něj není bezprostřední subjektivní smyslová zkušenost vnímaných věcí, ale konceptuální matematické modely a abstraktní konstrukty, kterým uzpůsobuje své zkoumající nástroje - tedy technologie, které pak, jak vědci a technici říkají tzv. "fungují" - což současně neříká nic o příspěvku v poznání. Věda se pokrytecky tváří a mnozí uctívatelé tohoto dnešního moderního “náboženství” technologického rozumu tak smýšlí, že nám věda se svými výzkumy přináší větší poznání o realitě světa kolem nás - to je velkým omylem a pověrou, které podléhá stále mnoho lidí. Věda sama se stala “technologií” vidění světa, nikoliv prostředkem k jeho hlubšímu pochopení a poznání. Technologie, kam patří i vědecké způsoby myšlení a nazírání světa vycházející a vztažené k prvotním nesprávným předpokladům už v samotné oblasti vnímání, které je základem poznávání, nemohou přinášet "větší" vědomí a poznání nás samých, druhých, světa i jeho zákonitostí, byť by přinášeli všemožné věci, které "fungují".

Nemáme jenom vnější smysly, čich, chuť, zrak, hmat-dotek spojené s tělesnými orgány nosu, úst, očí a kůže. Ty jsou jenom vnějším tělesným rozšířením svých, jim odpovídajících zkušenostních polí vnitřních smyslů a prvotního ještě nerozlišeného CITu, kterým je samo cítící vědomí - duše.

Tímto prvotním citem, který vše cítí a vnímá jako Sebe sama, je samo cítící všeosvěcující vědomí samo, v němž samém spočívají nesčetné subjektivní kvality podobné citově-významovým tónům nesoucím své vnitřní smysly, významy a struktury prožívání a vnímání, které hledají své bezprostřední projevení v podobě smyslového vnímání různými podobami těl.

Co když samo vědomí v sobě obsahuje nesčetné smyslové kvality, dimenze a smysly, jejichž subjektivní smyslové kvality hledají své vyjádření v prožívaných smyslových zkušenostech světa, jeho bytostí a věcí?

Vědomí není nějakým pouhým "fenoménem", pouhým vjemem, žádnou smyslovou zkušeností, kterou bychom si mohli pouze "uvědomovat, ale je současně tím, co všechny smyslové zkušenosti vnímá, cítí a je si jich vědomé. Proto vědomím lze pouze být pokud v souladu s ním upravíme-transformujeme své celkové vnímání.

V souladu s vědomím samým posunujeme své celkové těžiště a záměření svého vědomého vnímání takovým způsobem, že dospějeme k přirozené transformaci (k posunu) do prostoru-pole samotného vědomí, kterým jsme, v kterém spočíváme a které zpřítomňujeme, jinými slovy stáváme se vědomím samým a plně vědomými - vnímajícími.

Vědomí není žádnou vůní či pachem, pocitem, emocí, představou, ale tím, co vše toto cítí a je si vědomé. Vědomí, není žádnou chutí, ale tím, co vše chutná. Vědomí není ničím z viděného, ale tím, co vše vidí. Vědomí není ničím z toho, co si můžeme jenom uvědomovat, nebo zakoušet, ale tím, co vše zakouší a je všeho si vědomé.

Veškeré smyslové prožívání a vnímání ve všech jeho rozmanitých podobách, vnějších i vnitřních je vrozené smyslu-plné vyjadřování (záměru a významu) možností bytí (Šakti), ryzího všech smyslů prostého vědomí (Šiva), které je současně jak různé od všeho, co smyslově vnímá, tak současně ale od veškerého smyslového vnímání neoddělitelné.

Současně samo vědomí - jeho sféra prvotní "živé-tmy" možného - sféra vědomí potenciálního by-tí, je zdrojem samotných subjektivních kvalit - citových tónů, které se ve věčném dynamickém vztahu Šiva-Šakti zpřítomňují v aktu tvoření, kterým je samo vědomé vnímání - ZŘENÍ.

Zření je současně spočívání ve sféře tvoření - zpřítomňování nejrůznějších kvalit a tónů vědomí skrze akt celo-tělesného vnímání prostoru smyslového vědomí.

Rozlišujeme pět základních smyslů: čich, chuť, zrak, sluch, hmat a s nimi spojená smyslová zkušenostní pole, které tvoří celé pole zkušenostního poznávání. Smysly jsou neoddělitelné od těla, proto tělo jako celek se svými smysly je jedním integrálním „smyslovým orgánem“ duše – polem cítícího - vnímajícího vědomí, které vnímá, vyjadřuje se a poznává se v prožívaném.

Někdy hovoříme o tzv. „šestém“ smyslu, který má povahu INTUICE. Míním, že jím není nic jiného, než právě naše vědomé tělo jako celek v podobě pole vědomí-já. Nevnímáme či neregistrujeme jenom nějaké smyslové „informace“ skrze smysly ve fyzickém těle, ale vnímáme jako lidské bytosti, celým svým bytím. Nevidí oči, ale člověk celou svou duší skrze celotělesné vědomí. Neslyší uši, ale člověk celou svou duší skrze celotělesné vědomí.

Symboliku “šestého smyslu” duše, který je cítícím zdrojem všech pěti smyslů těla, nacházíme na starobylém ezoterickém symbolu tzv. “ruky Fátimy”, či “ruky Marie”, oblíbeného symbolu dnes tak politicky aktuálního Středního východu, který pochází až z období Mezopotámie a jejich prvotních kultur.

Ruka Fátimy/Marie jako symbol cítící duše svých pěti smyslů

Právě vnitřní či z nitra cítěné subjektivní tělo jako pole vědomí je zdrojem veškerého smyslového vnímání a jeho zkušeností. Samo tělo jako subjektivní pole našeho vědomí, se aktivně účastní v procesu vyjadřování subjektivních kvalit samotného vědomí a „překladu“ nejrůznějších významů a “smyslů” vědomí samého do smyslových zkušeností věcí a bytostí světa, které vnímáme a jak je vnímáme.

Tělo ve smyslu vnitřního živého-subjektivního těla vědomí je podobno "magickému zrcadlu", které skrze sebe zrcadlí vrozené trans-subjektivní smyslové kvality spočívající v samotném vědomí ve vnímaném smyslovém vědomí věcí, bytostí a světa.

Slovem "trans-subjektivní" je míněno, že tyto subjektivní kvality vědomí či kvality-qualie nejsou "vlastnictvím" určitého konkrétního "subjektu" či já, ale vlastní MATERIÍ samotného vědomí, ze které jsou utkávany (tan-tra) vnitřním zvučením-vyzařováním všechny podoby by-tí ve svých nekonečných variantách projevení, které lze smyslově poznávat. Tyto vnitřní trans-subjektivní kvality vědomí můžeme zvát prostě česky kvality-vědomí. Jsou vlastní vrozenou substancialitou, tedy MATERIÍ samotného vědomí.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Um vnímání.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.