Ranč Stříbrný poník: Hvězda

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.cpress.cz

www.albatrosmedia.cz

D. L. Greenová

Ranč Stříbrný poník: Hvězda – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2018

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Pro Tybe Krasno, mou úžasnou babičku. – D. G.

Pro mámu, tátu a Lewise. – E. W.

jedna

KONEČNĚ NA RANČI!

„Už jsme tady!“ vykřikla jsem a ukázala na velkou ceduli na bráně. Stálo na ní: RANČ STŘÍBRNÝ PONÍK.

Pojmenovali ho po mé babičce Stříbrné. Jezdila jsem k ní už předtím, ale vždycky jenom na pár dní. Teď už je mi devět a můžu u ní zůstat celé léto! Mojí sestře Míše je jenom osm, ale smí tu zůstat taky. Máme obrovské štěstí!

„Nemůžu se dočkat, až uvidím babiččina nového poníka,“ těšila jsem se.

„Poníci jsou fajn, ale psi jsou lepší,“ mínila Míša. „Já mám nejradši Lejdy.“

Lejdy, babiččina kolie, je bezva, ale koně se mi zamlouvají víc. Zadívala jsem se na zelenou louku za branou. Poníci se pásli daleko od silnice. Vypadali skoro jako hračky. Brzy je uvidím zblízka.

Maminka zaparkovala auto. „Je krásné odjet z města a odpočinout si na venkově. Doufám, děvčata, že se vám tady bude líbit. Já tu byla vždycky moc spokojená.“

„Vsadím se, že já budu ještě spokojenější,“ odpověděla jsem a vyběhla jsem z auta.

„Já taky!“ přidala se Míša a pospíchala za mnou. Byla to paráda, být zase venku. Mám svoji sestru ráda, ale vadí mi, když jsem s ní zavřená v autě. Dokáže pěkně lézt na nervy.

Pospíchala k nám babička. Otevřela bránu. „Vítejte, holčičky moje!“

„Ahoj!“ Zamávala jsem babičce a proběhla kolem ní. Chvátala jsem za poníky.

„Vrať se, Terko!“ napomenula mě maminka. „Dej babičce pusu na přivítanou.“

Nechtěla jsem babičku urazit, proto jsem se zastavila a otočila jsem se k ní. Babička zavrtěla hlavou. „Nelíbat, prosím!“ smála se. „Právě jsem si pochutnávala na guláši. Rozdávala bych pusinky s vůní cibule.“

Usmála jsem se na babičku, zacpala jsem si nos a poslala jí vzdušný polibek. Předstírala, že ho chytila. „Jestli chceš za poníky, vezmi to zadem.“

Konečně! Pelášila jsem, co mi síly stačily. Rodinu jsem nechala daleko za sebou.

dvě

LÁSKA KE KONÍM

Na louce se pásli Albert, Fanča, Bublina a Blesk.

Žili na ranči, už když jsem byla malá. Starý Albert jako obvykle vestoje podřimoval a skláněl šedivý krk nízko k zemi. Pohladila jsem Fanču po chlupaté tváři. Je tak hezká! Je bílá a na zadku má hnědé flíčky, které vypadají jako slzičky. Přitulila se k mému uchu, což v řeči poníků znamená, že jsem jí chyběla. „Taky se mi po tobě stýskalo,“ oznámila jsem jí. Pohnula hlavou, jako by přikývla. Anebo jí možná na tváři přistála moucha.

Naši mě dostihli. „Terko,“ smála se babička, „ty lítáš rychleji, než když naše kočka honí myš.“

Míša objala Bublinu. „Já mám nejradši tebe.“

„Má stejně zlatou hřívu, jako ty máš vlasy,“ poznamenala máma.

Míša přikývla. „Chci jí uplést copánky, jako nosím já.“

„Na to budeš mít spoustu času,“ řekla babička.

„Nemůžu uvěřit, že tu zůstaneme celé léto!“ radovala jsem se.

Babička se usmála. „Pojďte. Ukážu vám svoje nejnovější přírůstky.“

Následovaly jsme ji do domu. Babiččina kolie Lejdy seděla ve velké drátěné ohrádce poblíž vchodových dveří. K břichu se jí tiskla tři štěňata.

„Tihle roztomilí kluci jsou Lejdyina trojčata,“ představila je babička.

Míša poklekla vedle ohrádky. „Ti jsou krásní!“ rozplývala se. „Jak se jmenují?“

Babička pokrčila rameny. „Říkám jim Zrzavý, Hnědý a Šedý podle barvy kožichu. Ale můžete jim nějaká jména vymyslet, děvčata, až se s nimi lépe seznámíte.“

„Bezva!“ zajásala Míša.

„Teď vám představím svoji novou poničku,“ oznámila babička. „S ostatními se prala, proto jsem ji odvedla do stáje.“

„Až se Terka bude se mnou příště prát, mohly bychom ji taky zavřít do stáje?“ zeptala se Míša.

„Klidně!“ zahlaholila jsem. „Budu se starat o poníky!“

„Ovládejte se, holky,“ varovala nás máma.

Zamířily jsme ke stáji.

Babička šla pro poníka do zadního boxu. Vzala si ohlávku a vodítko. Ohlávka se navlékne koni na hlavu a vodítko se k ní připne. Za ně se poník přivede. Byla pryč jenom chvilku, ale připadalo mi to jako celá věčnost. Tak moc jsem se na nového koně těšila!

Vtom babička oznámila: „A tady ji máte!“

Údivem jsem otevřela pusu. Páni! Nový poník byl nádherný.

tři

BLÁZEN DO BLÁZNIVÉHO PONÍKA

Stála přede mnou ta nejkrásnější kobylka, jakou jsem kdy viděla. Její lesklá srst měla barvu hořké čokolády, hříva a ocas byly černé jako půlnoc. Na čele jí svítila jasně bílá hvězdička.

„Seznamte se s Hvězdou,“ představila ji babička.

Výstižné jméno! Tenhle koník skutečně září jako hvězda.

„Prodala mi ji dívka odnaproti. Stěžovala si, že jí Hvězda ničí trávník,“ vysvětlovala babička. „Hvězdě je sedm let, je tedy o něco mladší, než jste vy, děvčata. A je stejně neposedná.“

Hvězda zaržála a dupla kopytem.

Stát na místě ji nebavilo.

„Je celá od slámy,“ povzdechla si babička. Uvázala vodítko ke sloupku a chopila se hřbílka.

„Můžu ji vykartáčovat?“ zeptala jsem se.

„Můžeš, ale nestoupej si za ni. Mohla by tě kopnout,“ varovala mě. „Zůstanu tady pro případ, že by zlobila.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Ranč Stříbrný poník: Hvězda.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.