Divnolidi v obchodě

Lucie Bendlová

Věnováno pokladničkám

DIVNOLIDI V OBCHODĚ

Lucie Bendlová

Text © 2018, Lucie Bendlová

Grafická úprava a sazba © 2018, Lukáš Vik

Obálka © 2018, PAlartist a Patrik Endršt

Korektury © 2018, Zdeněk Švehla

1. vydání © 2018, Lukáš Vik - E-knihy hned

ISBN ePub formátu: 978-80-7536-216-2 (ePub)

ISBN mobi formátu: 978-80-7536-217-9 (mobi)

ISBN PDF formátu: 978-80-7536-218-6 (PDF)

Konverze do elektronických formátů:

webdesignér Lukáš Vik

http://www.lukasvik.cz

Předmluva

Divný lidi jsou skvělí. Jsou tak divní, že vám buď lezou na nervy, nebo se s nimi dokážete nasmát. A pokud máte správný smysl pro humor, tak se s nimi rozhodně nudit nebudete. Je důležitý, tyhle lidi brát s nadsázkou. Protože kdybyste měli všechno hrotit, tak se zanedlouho zblázníte.

Denně jsem potkávala tisíce divnolidí v obchodě, kde jsem přes rok a půl pracovala jako hlavní pokladní. Občas to fakt stálo za to. Když narazíte na jednoho „divnouše“, řeknete si „Ok, blázen,“ ale když takových „divnoušů“ potkáte minimálně dvacet za půl hodiny, tak máte pocit, že jste vy ti divní a ostatní jsou vlastně normální.

Tohle nemá být urážení, ponižování či zesměšňování. Je to jen čistě pro pobavení, protože určitě každý z nás zná někoho zvláštního. A možná jste to vy sami.

Než jsem začala pracovat v obchodě, byla jsem i já divnolidka. Byla jsem taková ta urejpaná manekýnka, která si stěžovala, že musí stát 10 minut ve frontě a proč není víc pokladen atd. Pak jsem ale poznala, jak těžký to tam je. Doporučuju všem, aby se nad sebou maličko zamysleli, než začnou nadávat pokladním, či jiným zaměstnancům. Není to prdel. Fakt ne.

Ze začátku jsem hodně seděla za pokladnou, kde jsem si několikrát za den vyslechla, proč už nemáme to máslo v akci, jak to, že je u tohodle šampónu psaná jiná cena, než co já markuju, jak je sakra možný, že nemáme teplý čerstvý housky, jak to, že ostatní pokladní berou zákazníkům sáčky, proč máme tak ošklivou zeleninu atd.

Hodně dní jsem trávila taky na informacích, kde jsem nejméně třiceti lidem denně musela vysvětlovat, že neprodáváme SIM karty, že nemáme jiné cigarety kromě těch vystavených, že už nemáme časopis zdarma, protože byl zdarma a všichni si ho tím pádem vzali už v 8 ráno, že nemáme kartičku Clubcard, protože my jsme jiný obchod, že ten olej, kvůli kterému na mne ječí, není ve slevě, ale je to ten přímo vedle vchodu, a jiné zábavné věci…

Většinu času jsem ale byla hlavní pokladní a musela jsem vyřizovat spoustu stížností a blbostí, který jsou pro divnolidi životně důležitý.

Aktivní sběrači

To jsou snad všichni důchodci a rozhodně všechny maminky. Znáte takový ty akce „Nasbírejte 30 bodíků a získáte plyšáka za úžasných 250 korun,“ které vlastně nejsou vůbec výhodné, protože jeden bodík získáte za 200 korun nákupu. No, propočítejte si to, na kolik vás vlastně ten úchvatný plyšák vyjde.

Sběrači jsou lidi, kteří se o tyhle bodíky div neperou. Denně se minimálně 800 lidí zeptá „Nemáte bodíky navíc?“ přičemž pokladní má nařízeno, že musí odmítnuté bodíky vrátit zpět, aby bylo vidět, jaký byl nebo nebyl o akci zájem, tudíž odpovídá „Nemám.“ Pokud má pokladní vedle sebe kelímek s odmítnutými body, který je z poloviny plný, stává se cílem všech sběračů.

„Tady máte! Já to vidím! Dejte mi je!“ křičí rozzlobená důchodkyně, která chce pravděpodobně plyšáka pro své vnouče a vypadá, že vás každou chvíli přetáhne holí.

„Nemáte? Ale tak, trošku mi utrhněte, prosím, třeba jen jeden, vždyť je to šíleně drahé,“ žadoní mladá maminka s prckem na ruce, který smutně koulí oči.

„Doblý den, nemáte plosím nějaký bodík?“ šišlá malinká roztomilá holčička, kterou s největší pravděpodobností poslala maminka, která stojí opodál a nervózně si kouše nehty, jestli její léčka získat bodík přes sakra roztomilé dítě vyjde, nebo ne.

„Dneska bohužel nedostaneme bodíčky, Pepíčku, nemáme tak veliký nákup. Ach jo, tak snad příště,“ říká paní, která by mohla hrát v Titanicu tu nejdojemnější scénu a doufá, že natrefila na hodnou prodavačku, která jí dá bodík zdarma.

„Kolik to dělá? 137 korun? Ježiš, tak já si tady vezmu třeba 8 balíčků žvýkaček, ať mám nákup nad 200 korun,“ vyprskne starší pán a vrhne se na stojan se žvýkačkami, přičemž porazí půlku lidí za ním.

„Bodíky nesbírám, děkuji,“ řekne první člověk po šesti hodinách rozdávání bodíků snad všem, co projdou okolo. Lehce si oddychnete, když vtom… „Můžu si je vzít za paní?!!!“ zařve osoba, která stojí v půlce fronty a máchá rukama, jako by se v tom davu topila. Hlavně aby ji všichni viděli a nikdo nezapomněl, komu tento bodík patří.

Z ničeho nic se za vámi objeví člověk, který do toho obchodu ani nevkročil a zašeptá „Dobrý den, nedáte mi prosím bodík? Nikomu to nepovím.“ V tu chvíli div nedostanete infarkt, protože nikoho neočekáváte za svými zády. Říkám tomu bodíkové přepadení.

„Tady mám kartičku s bodíky, a chci tohle!“ zaboří pán prst do kartičky s nalepenými body a čeká, že zpod pokladny vytáhnu plyšáka o velikosti bačkory. „Musíte si plyšáka vybrat na krámě,“ odpovím. „Vy to nemáte tady?“ zeptá se udiveně. Opravdu reálně a vážně očekává, že celý den sedím v hromadě plyšáků a vždycky nějakého vytáhnu zpod svého zadku.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Divnolidi v obchodě.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.