Příběh chytrého města

Vyšlo také v tištěné verzi

Objednat můžete na
www.edika.cz

www.albatrosmedia.cz

Petr Mrázek

Příběh chytrého města – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2018

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Hurá na výlet do chytrého města!

Honzík s Tomášem seděli v kuchyni u Nováčků a pojídali zmrzlinu. Honzík se podíval z okna a nespokojeně řekl: „Takové počasí by o prázdninách vůbec nemělo být. Zataženo, pofukuje vítr, občas zaprší, to se mi vůbec nelíbí!“

„Mně taky ne,“ přidal se Tomáš, „o prázdninách, hned jak skončí škola, by si měl člověk obléct plavky a sundat je až prvního září.“

„Správně. A z vody vůbec nevylézat ven,“ souhlasil Honzík.

„Jo, a jídlo bych vám nosila na koupaliště nebo k rybníku v koši na brambory, nebo jak?“ ozvala se babička.

„No babi, naskládala by sis asi tak pět velkých přepravek na vozík a pohodlně bys s nimi přijela. Tam se určitě vejde víc než do toho bramboráku,“ navrhl Honzík. Babička se rozesmála, ale rozhodně s vnoučkovým návrhem nesouhlasila.

„Poslyšte, vy dva,“ vložil se do rozhovoru děda, „když vás počasí vyhnalo z vody ven, co kdybychom si udělali malý výlet?“

Honzík s Tomášem na sebe radostně pohlédli.

„Tak jo, dědo! A kam pojedeme?“ ptal se nadšeně Honzík.

„Mně je to jedno, hlavně když se bude něco dít,“ dodal Tomáš.

„Můžeme zajet do Třebíče. Projdeme starou židovskou čtvrť a potom se podíváme na výstavu do Ekotechnického centra Alternátor. Starou a novou část města odděluje řeka. A kdopak ví, jak se ta řeka jmenuje?“ zatvářil se děda jak pan učitel při zkoušení.

„No, jmenuje se…“ začal Honzík, „tak nějak… jakoby… že jo?“

„Jo. Tak nějak jako… zvláštně,“ dodal Tomáš, „a teče… tak jako… odshora dolů.“

„No přesně, to by tak mohlo být,“ zakončil Honzík.

„Aha, a co takhle že by se ta řeka jmenovala Jihlava, co vy na to?“ zeptal se s úsměvem děda.

„No jasně!“ vyhrkli oba najednou.

„Zrovna jsem to měl na jazyku,“ plácl se do kolen Honza, ale pak se zarazil: „No jo, ale já jsem byl minulý rok na táboře s jedním klukem z Třebíče a ten o ní mluvil jako o Jihlavce.“

„Tak to měl taky pravdu,“ usmál se děda. „Řeka se tak opravdu dříve jmenovala a Třebíčáci jí tak stále říkají.“

„A co je vlastně ten Alternátor?“ vzpomněl si najednou Tomáš.

„Alternátor je výstava technických zajímavostí, historických i moderních. Myslím, že by se vám tam mohlo líbit, kluci. Město Třebíč se přihlásilo k myšlence chytrého města, to znamená, že zavádí do běžného života moderní technologie, které lidem usnadňují a zpříjemňují život, šetří energii a životní prostředí. A právě v Alternátoru jsou k vidění ukázky, jak takové moderní technologie fungují.“

„Tak pojedem!“ nadšeně vykřikl Honzík a Tomáš přikyvoval.

„A nechcete vzít taky Lucku?“ zeptal se děda.

Tomáš vyděšeně vykulil oči: „Říkal jste chytré město, moderní technologie, prosím vás, co by tam dělala moje hloupá sestra, která je schopná zapnout tak akorát varnou konvici, a to ještě někdy bez vody!“

„Ale právě o to jde, Tomáši,“ namítl děda, „aby se v chytrém městě mohli všichni, i ti méně technicky zdatní, podívat, kam chtějí, vyřídit, co potřebují, a hlavně, aby se jim v něm líbilo.“

„A Lucka rozhodně hloupá není,“ ozvala se babička.

Tomáš se zamyslel a pak pronesl: „Jestli s sebou vezmeme moji starší sestru, tak vám zaručuju, že uvidíte, co jste ještě neviděli, a uslyšíte, co jste ještě neslyšeli.“

Zatímco Tomáš ještě vyprávěl Honzovi o svých strastech se starší sestrou, babička se přitočila k dědovi: „Myslíš, že zvládneš tenhle mančaft?“

„Ale jo,“ usmál se děda, „a docela se už na to těším.“

Pojedeme na elektrokole, elektroskútru nebo nasedneme do elektromobilu?

Tomáš a Honzík nastoupili do auta. Za chvilku přišla Lucka a sedla si dopředu vedle dědečka.

„Kde máš ty dva obrovský kufry s oblečením, co s sebou taháš vždycky, když někam jedem?“ rýpnul si do Lucky Tomáš.

„Já zase znám jednoho, co vydrží v jednom tričku třeba deset dní,“ opáčila Lucka a významně se na Tomáše podívala.

„Já jedu úsporně, jako v chytrém městě, šetřím energii a životní prostředí. Tak jste to říkal, pane Nováčku, že?“ obrátil se Tomáš na dědu.

„Ano, říkal, ale nešetři na nepravém místě, Tome. Tričko si můžeš vyprat v pračce, která je připojená třeba na fotovoltaickou, větrnou nebo vodní elektrárnu. A taky můžeš využít dešťovou vodu, upravenou k praní. A pak si můžeš obléknout čisté tričko a příliš nezatížíš životní prostředí.“

Děda se chvíli odmlčel a pak pokračoval:

„My se teď zrovna také nechováme ekologicky, když jedeme autem s benzínovým motorem. Kromě hluku, který automobil nadělá, vypouští do ovzduší škodlivé látky.“

„Ale jednou jsi mi říkal, že ve výfuku je zařízení, které sníží škodlivé látky, a že se tyto látky musí měřit a kontrolovat, ale jak se jenom jmenuje?“ vzpomínal Honzík.

„Myslíš katalyzátor? Ano, ten něco odstraní, ale pořád z výfuku odchází do ovzduší ještě dost jedovatých látek,“ dodal dědeček.

„Taťka má v práci auto, a to jezdí na plyn,“ podotkl Tomáš.

„No to už je něco jiného,“ zvolal děda. „Auta na plyn vypouštějí mnohonásobně méně škodlivých látek než auta na benzín nebo naftu. Ale mně se stejně nejvíc líbí elektromobily. Doufám, že si ho jednou pořídím.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Příběh chytrého města.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.