Učení se umění být vědomím

Autor: Ing. Jiří Krutina

Edice: Um vědomí

Nakladatelství NOOS, s.r.o.

Hábova 16, 155 00 Praha 5, www.noos.cz, objednavky@noos.cz, tel. +420 777 788 079.

ISBN 978-80-88117-13-1

©2018. Opisování a jakékoliv rozmnožování bez svolení autora není dovoleno a bude považováno za porušení autorských práv.

Úvod

V následujícím textu shrnuji své poznání a pochopení zkušenostního přístupu k základním otázkám smyslu života týkající se tzv. vědomého života a tzv. meditace, či umění být vědomím – jógy vědomí, jak jí chápu a jsem schopen nyní formulovat. Jde o výsledek téměř patnáctiletého enthusiasmem mě vlastním prodchnutého kontemplativního vnitřního studia a vzdělávání, které v tomto životě započalo hlubokou transformující meditační zkušeností v roce 2003 a pokračuje stále.

Mé vnitřní meditativní vzdělávání neprobíhalo jenom o samotě, ale patřili do něj i setkání a spolupráce s duchovními učiteli, které jsem během této doby potkal, jak se říká tváří v tvář ve svém životě, tak v „jiných“ životech, tak i v prostoru vědomí tzv. „mezi životy“. Součást mého vzdělávání tvoří zkušenosti dlouhodobého výhradního meditačního sebe-zkoumání v ústraní i vedení skupinových meditačních seminářů, zaměřených na samo rozpoznání naší duchovní podstaty, kterou je samo vědomí jako takové. V rámci a kontextu svého vnitřního studia a meditační praxe jsem se setkal i s rostlinnými substancemi, které tradiční „šamanské“ kultury a dimenze tantry považují za rostlinné učitele-spojence. Metafyzické zkušenosti, v ryze spirituálním meditativním rámci takto zprostředkované, mě pomohly na mé cestě vnitřního vzdělávání zejména v tom, naučit se, že stavy zintenzivněného vědomí a rozšířeného vnímání, které nám zprostředkovávají a ukazují, jsou ve skutečnosti pouze vrozené latentní schopnosti a úrovně vnímání naší širší identity duše, kterou jsme, soupodstatné s univerzálním vědomím všeho, co je a může být. Míním, že všechny významné skutečné metafyzické zkušenosti a meditativní schopnosti, nikoliv „nejrůznější prožitky“ z těchto prohloubených meditací, jsou přístupné komukoliv i přirozenými „psychedelickými“ (tedy duši odhalujícími) meditativními praktikami – jógy vědomí a jeho těla tak, jak je se snažím dále formulovat. Ony rozšiřují a prohlubují vědomí, a tím i naše vnímání a prožívání, pokud jejich vědomí věnujeme dostatečný čas k procitnutí a osvojení si jich jako přirozené součásti vědomého každodenního života. To bylo i jedním z impulsů, které zaměřily mé dosavadní celoživotní vzdělávání a studium. Můj text je ryze individuálním tvořivým projevem svobody slova. Nedílnou součástí mého učení se, jsou ale zejména všichni druzí v mém životě, moji nejbližší, má milovaná žena, rodina, přátelé, a všechny vztahy, které žiji, jež jsou součástí mé širší identity a rodiny duše, jejíž jsem součástí.

Nemyslím si a netrpím přesvědčením, že má formulace je něčím univerzálním, jediným možným vyjádřením či nějakým souborem „konečných pravd“ nebo geniálním ojedinělým sdělením, které bychom nemohli zaslechnout v různých podobách i v jiných zdrojích poznání, které jsem sám studoval a byl jimi inspirován. Jsou však jejich individualizovaným procitnutím v mém životě, a proto nedílnou součástí je i tvořivá snaha je komunikovat a sdílet jazykem co nejvíce oslovujícím dnešního člověka a nesoucím samo vědomí, z něhož povstává. Náš jazyk je neoddělitelný od vědomí, které komunikuje a je součástí jeho prožívání.

Co je samo „vědomí“?

Běžné chápání pojmu „vědomí“ máme spojeno s procesem uvědomování, když si něco uvědomujeme, tedy vždy s vědomím něčeho. Chápeme tedy pojem i samo vědomí jako vědomí zaměřené na určitý objekt či předmět zkušenosti, který si uvědomujeme. Ztotožňujeme vědomí s naší bodově zaměřenou pozorností vycházející z určitého centra, nejčastěji „v hlavě“. Tento způsob pojetí i chápání samotného vědomí jde ruku v ruce, či je odvozen od prožívání se jako sebe si vědomý subjekt – já či centrum vědomí, které je nejčastěji prožívané ve vnitřním prostoru hlavy, nebo v hrudi. Z tohoto stavu nevědomého prožívání vědomí dokonce někteří duchovní učitelé odvozují, že „centrum vědomí“ je ve vnitřním prostoru hrudi a učí své žáky „soustředění na něj“. Samotným mechanismem „nevědomosti“ se snaží odstranit nevědomost. Být vědomý, ve výše uvedeném smyslu, ale není tím, co míním být vědomý ve smyslu být vědomím samým, jak učí umění či jóga vědomí.

Vědomí samé – tedy vědomí jako takové , či chceme-li „ryzí“ vědomí má primárně charakter a kvalitu otevřeného pole, neboť je – z principu neumístitelné do nějakého centra v prostoru. Naopak, ono samo – vědomí tvoří otevřenou prostorovou subjektivitu (Srdce) všech center i všeho, co v tomto prostoru prožíváme a zakoušíme, ať sebe, či jakékoliv já, druhé, či cokoliv, na co zaměříme pozornost. Současně toto „ryzí“ vědomí není nějakou „prázdnotou“ či „nicotou“, ale je vědomím, které vše ze sebe vědomí – zpřítomňuje ve svém bytí.

„Ryzí vědomí“ jako transcendující veškeré prožívání a všechny vztahy je mentální koncept. Vědomí, jehož primární charakteristikou je otevřená prostorovost – pole je, pokud si vypůjčíme pojmy z fyziky, mnohaúrovňovým hyperprostorovým oceánem pulsující aktualizace celku na základě tvořivého pnutí mezi dvěma základními sférami vědomí aktuálního bytí a vědomí možného – potenciálního bytí. Primární sférou vědomí je sféra ryzího potenciálu v podobě intenzit k bytí, které existují v samotném vědomí a jako určité intenzity vědomí.

Proto, chceme-li odstranit – z praktického pohledu ztotožnění a omezení na určité místo, či centrum vědomí či s tím, na co zaměřujeme svou pozornost, tedy na centrum či uvědomovanou zkušenost omezené vědomí, nelze – z principu začít manipulovat zaměřením pozornosti z tohoto omezeného subjektu, ale je nutné prvně rozšířit své celkové prostorové prožívání tak, abychom rozpoznali ve své zkušenosti širší pole vědomí, ze kterého naše zkušenost sebe i to, co si uvědomujeme, vyvstává. Tato primární kvalita vědomí přirozeně vyvstává skrze celotělesné prostorové bdělé cítící vnímání nás samých i světa kolem nás. K tomu je potřebné dát si čas procítit celistvé (holotropní) vědomí těla i sebe jako celku. Tím odstraníme na určité centrum (převážně v hlavě) omezené vědomí (prvotní příčinu nevědomosti) a v naší zkušenosti vyvstane osvobozující širší pole prožívajícího vědomí nás samých i světa, různé od všeho, co v tomto vědomí prožíváme.

Vědomí je prostorem, který je různý a současně neoddělitelný od věcí a zkušeností v něm si uvědomujících. V naší zkušenosti přirozeně vyvstává širší vědomí nás samých na pozadí našeho prožívání, pokud jsme dostatečně vědomí – tedy jsme si vědomi sebe i svého těla včetně prostorů, kterého obklopují a naplňují i všeho, co si v těchto prostorech uvědomujeme a zakoušíme, nás samé, druhé i svět.

Je vážně otázkou, zda postupy radící v „odtahování pozornosti od těla“ – tedy v podstatě od prožívání, neboť své tělo výhradně subjektivně prožíváme navíc s „meditační radou“, ať na své tělo v meditaci zapomeneme s nabádáním k soustředění či obracení pozornosti na samo vědomí, či dokonce „vědomí Já jsem“ chápané jako „vědomí něčeho“, jsou skutečně vystihující a potřebné k tomu opravdu být vědomí ve smyslu trvalého stavu poznání, tedy spočívání v poli širšího cítícího vědomí neztotožněného na prožívaná já a zaměření naší pozornosti. Proč?

Protože bez zahrnutí současně i vědomí našeho těla, které tvoří součást našeho bytí a prvotní pole našeho proto-pozorování, je každé soustředění pozornosti z omezeného centra vědomí či já na „něco“, ať už to nazýváme třeba „vědomí Já jsem“, jenom dobou strávenou tímto soustředěním, tedy zaplněním svého životního času aktivitou spočívající v soustředění pozornosti jedním směrem – byť na „vědomí Já jsem“ s dosažením samádhi, které nevyhnutelně skončí s koncem „meditačního sezení“. Pak následuje naopak čas, žitá doba, kdy se oddělené „vymeditované“ sebe si vědomé já prožívá v kontrastu s tíží naší větší části duše, tvořenou právě tělem jako takovým, od kterého jsme se v předchozím čase stráveném „meditací na Já“ odtotožňovali a zapomínali na něj. Tento přístup k meditaci, který jsem vypozoroval u mnohých „meditátorů“ a „jogínů“ ale nepovažuji za skutečný projev spirituality, ale jako přetransformovanou snahu řešit svou neschopnost plně žít tím, kým opravdu jsme včetně svých vztahů. Jsou spíše únikovými strategiemi obalenými do hávu „duchovní“ nauky vedoucí k „vysvobození“.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Učení se umění být vědomím.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.