Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Marek Hladký, Jitka Hladká

JEDEME NA VÝLET DO KNÍŽKY
Magický autobus

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6651. publikaci

Ilustrace Nela Korbelová
Odpovědná redaktorka Helena Varšavská
Sazba a zlom Antonín Plicka
Zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 72
Vydání 1., 2017

Vytisklo TISK CENTRUM, s.r.o., Moravany

© Grada Publishing, a.s., 2017
Marek Hladký, Jitka Hladká © DILIA, 2017
Cover Illustration © Nela Korbelová

ISBN 978-80-271-9880-1 (ePub)
ISBN 978-80-271-9879-5 (pdf)
ISBN 978-80-271-0322-5 (print)

Předmluva

Moji milí,

možná už jsou mezi vámi čtenáři, kteří vědí, že Aurélie, její bráška Lojzíček, já a můj magický autobus máme za sebou spoustu dobrodružství, která najdete na stránkách knihy Magický autobus. A jestli naše dobrodružství neznáte, určitě si je přečtěte! Knížka, kterou jste právě otevřeli, není jen vyprávěním o tom, co všechno se nám na našich cestách přihodilo, ale funguje také jako jízdenka do Říše snů! Tak prosím, nastupovat – Václavův magický autobus opět vyráží…

Václav Kopta

Knihovna

Relinka s Lojzíčkem seděli v knihovně a listovali si novými knížkami, které právě vyšly.

Oba sourozenci sem chodí moc rádi. A chodí sem často. Lojzíček, čerstvý prvňák, si tady v nádherných knížkách přelouskává své první věty. Relinka je o něco starší a vybírá si tady knížky, které si přečte v klidu doma.

Relinka i Lojzíček milují vůni knih, která se line každou knihovnou a každičkým knihkupectvím. Relinka vždycky přemýšlela, kolik příběhů se v těch knihách ukrývá. Kolik postav v nich tichounce žije a prožívá svá fantastická dobrodružství.

Reli i její bráška Lojzíček už moc dobře vědí, že kromě našeho světa existuje i Říše snů. Říše, do které se dá tak snadno dostat.

Ale pozor! Do Říše snů doputuje jen málo lidí. Přitom do ní může vstoupit každý. Úplně každý! A kdy? Přece teď hned!

Má to ale háček. Jen málokdo ví, jak se do Říše snů dostat. Mnoho dětí netuší, že je potřeba věřit. A netuší to ani jejich rodiče. Stačí si však jen vzpomenout!

Co bylo dřív tak běžné, se však pomalu vytratilo. Dřív rodiče ukazovali dětem, jak se do Říše snů dostat a jak je důležité na ni nikdy nezapomenout.

Čas ale pomalu mění náš svět. Naštěstí stále víc dětí i dospělých začíná do Říše snů znovu cestovat. Znovu se mezi námi objevují šťastní lidé! A je jich čím dál víc. Musíte se jen pozorně dívat.

Jedním z prvních, kdo si na Říši snů vzpomněl a uvěřil v ni, je i Relinčin a Lojzíčkův nový kamarád. Vůbec nevadí, že už je dávno dospělý. Je to známý herec. Díky Říši snů si začal plnit tolik svých přání! A protože ve svých snech nikdy nemyslí jen na sebe, ale chce rozdávat radost ostatním, znají ho všechny děti i jejich rodiče. Jmenuje se Václav Kopta!

Magický autobus

To bylo tak…

Relinka s Lojzíčkem sedí v knihovně a prohlížejí si nové knížky. Těší se z nich a stále si nemohou vybrat, které si dnes vypůjčí.

První si TOHO všimla Reli. Jemně se dotkla ruky svého brášky, který si právě prohlížel krásně ilustrovanou knížku o autech. Marně v ní hledal ten JEJICH autobus. Magický autobus, kterým se dá jet do Říše snů. Když Lojzíček ucítil dotek své sestry, zpozorněl.

Přesně takhle se ho Reli dotkla vždycky, když zahlédla magický autobus. A nebylo tomu jinak ani teď! Opravdu!

Jen člověk, který už někdy kouzelný autobus viděl, dokázal zahlédnout ten malý model autobusu, který uháněl po podlaze knihovny a vyhýbal se nohám dospělých i nožkám dětí, aby do nich nevrazil.

Lojzíček vypísknul radostí!

„Magický autobus je tady! Další dobrodružství začíná!“

„Pšššt!“ napomenula ho sestra. „Jsme v knihovně!“

„Ano, tiše, jsme v knihovně,“ ozvalo se káravě od pultíku, kde se vydávají knížky. To byla paní knihovnice Orlíčková. Oči jí mírně šilhaly, a tak se stávalo, že se často přepsala a dělala zmatek ve vypůjčených knihách. Lojzíček i Reli o ní už několikrát mluvili a pokaždé se shodli, že právě ona by nejvíc ze všech potřebovala navštívit Říši snů. Nervózní, podrážděná a popletená. Taková byla knihovnice Orlíčková.

Lojzíček se chvěl nedočkavostí.

„Kdo ho řídí? Myslíš, že je to Václav?“

Reli přikývla.

„Vždyť je jediný, kdo umí řídit magický autobus. Teda kromě nás,“ usmála se na brášku.

Oba ve stejnou chvíli zavřeli oči. A v té vteřině snění jim ve vzpomínkách proběhly všechny příběhy, které v Řísi snů se svým kamarádem Václavem prožili. A že jich bylo!

Když oba zase oči otevřeli, zavýskli radostí, až se ozvalo zasyčení knihovnice Orlíčkové.

Vedle nich totiž seděl jejich nejlepší kamarád a řidič magického autobusu. Tím, jak už víme, nebyl nikdo jiný než herec Václav Kopta.

Náš Václav

„Pane Kopto, pane Kopto, co vy tady?“ ozval se nepříjemný hlas knihovnice Orlíčkové. Václav až nadskočil, jak se lekl.

Knihovnice paní Orlíčková na Václava nechápavě zírala.

„Takový slavný herec, jak jste mezi nás přišel? Já vás neviděla přicházet!“

Paní Orlíčková si herce Václava Koptu podezíravě prohlédla.

„Jste to vůbec vy?“

„Samozřejmě, jsem to já,“ snažil se Václav co nejdříve té neodbytné paní zbavit. Vždyť přece právě přijel magickým autobusem za Relinkou a Lojzíčkem. Tolik s nimi chtěl mluvit, a do toho tahle paní!

„Potřebuju pomoct,“ naklonil se Václav k Relince.

„Co se stalo?“ pohlédla na něj dívka.

Václav se tajemně rozhlédl po knihovně.

„Jsou všechny knížky v pořádku?“

„Asi ano,“ odvětila Reli.

„Asi, nebo určitě?“ zeptal se Václav.

„No asi určitě,“ pokrčila rameny Reli.

„A co se s knihami mělo stát?“ zajímal se hned Lojzíček.

Václav se tajemně rozhlédl okolo a přisedl si blíž k dětem.

„Víte přece, že rád čtu knihy.“

„Ano, pohádky o autobusech! Všichni vědí, že je máš rád,“ zaradoval se Lojzíček.

Václav si jen přiložil prst k ústům.

Lojzíček hned pochopil.

„Já vím, jsme v knihovně, tady se šeptá.“

Lojzíček měl pravdu. V každé knihovně se opravdu šeptá. A nejen v knihovnách. Nahlas by se nemělo mluvit ani v knihkupectví. Tam všude jsou lidé, kteří si chtějí v klidu číst krásné příběhy ukryté v knihách.

Všichni, kteří čtou knihy, se ocitají na cestě do Říše snů. Někteří čtenáři se v ní dokonce i ocitnou. Ale to bez ticha a soustředění nejde. Proto se v knihovnách a knihkupectvích nesmí křičet. Ani mluvit nahlas. Může se jen šeptat.

Václav se naklonil k dětem, ale to už u něj stála paní Orlíčková. Lehce na Václava zašilhala a usmála se.

„Mohl byste se mi podepsat?“

Václav se otočil na Reli.

„To se jí nezbavíme?“

„Jak? Ona je knihovnice a my jsme v knihovně,“ zašeptala Aurélie.

Václav se tedy kysele usmál a rychle podepsal památníček paní Orlíčkové.

Ta jen zasněně vydechla, zašilhala na svého oblíbeného herce a posadila se za stůl.

Knihy v ohrožení

Konečně mohl Václav mluvit s dětmi. Aurélie a Lojzíček poslouchali každé jeho slovo.

„Musíme jet všichni do Říše snů. Teď hned!“

„Dobře, ale v čem ti můžeme pomoct?“ zajímala se Reli.

„Všechny knihy jsou v ohrožení,“ zašeptal Václav.

„Jak to?“ zeptali se společně Reli a Lojzíček.

„Já vám to nemůžu říct,“ podíval se na ně Václav. „Aspoň tady ne. To musíte vidět na vlastní oči.“

„Chceš říct, že s tebou odjíždíme do Říše snů?“ zatleskal Lojzíček.

„Teď hned?“ připojila se Reli.

Václav pomalu kývl.

„A jak dlouho tam budeme?“ zajímal se Lojzíček.

„Jak bude třeba,“ odpověděl vážně Václav.

Do Říše snů se nejlépe dostaneme, když nasedneme do kouzelného, magického autobusu. Proto ho Václav vytáhl z kapsy a snažil se ho nenápadně položit na podlahu. Ano, přesně v tomhle malinkém autobusu se jezdí do Říše snů. Vypadá jako hračka!

A právě když Václav stavěl magický autobus na podlahu, tak se to stalo!

„Viděli jste?“ vykřikl Václav, až se všichni ohlédli.

Nikdo nechápal.

„Tak viděli jste je?“ ptal se Václav.

„Koho jsme měli vidět? Co se tady stalo?“ zaječela knihovnice Orlíčková a vstala od svého stolu.

A vstala právě včas, protože těsně za ní začala z regálů vypadávat jedna kniha za druhou.

Václav v tom zmatku stačil vzít magický autobus do dlaně.

„Tak řekneš nám, co se to děje?“ naléhala Reli.

Všichni se mezitím snažili uhýbat knihám, které okolo nich padaly z polic knihovny.

Byl to přímo déšť knih! Nikdo z těch, co byli právě v knihovně, nic podobného nikdy neviděl.

Knihovnice Orlíčková vyskočila na stůl a snažila se uhýbat knihám, které okolo ní padaly z regálů.

Marně. Kdyby nešilhala, asi by vždy uhnula hlavou na tu správnou stranu. Ale Orlíčková šilhala. A tak vždycky naklonila hlavu přesně tam, kam letěla kniha. Ona totiž viděla všechno dvakrát.

Václav, Reli a Lojzíček se schovali pod největší stůl uprostřed knihovny a čekali, až na zem dopadne poslední kniha.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Jedeme na výlet do knížky.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.