Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Lenka Němcová

Nelinka – Deník štěněte
Povídání o pejskovi a holčičce

Ilustrace Lenka Němcová

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook
U Průhonu 22, 170 00 Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax:+420 234 264 400
jako svou 6661. publikaci

Odpovědná redaktorka Magdaléna Jimelová
Návrh obálky Šimon Jimel
Grafická úprava a sazba Šimon Jimel
První vydání, Praha 2017
Vytiskly tiskárna FINIDR s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2017

ISBN 978-80-271-9896-2 (ePub)
ISBN 978-80-271-9895-5 (pdf)
ISBN 978-80-271-0536-6 (print)

Narození psího miminka

Jsem štěňátko jezevčíka dlouhosrstého. To znamená, že mám dlouhé tělíčko, krátké nožičky a hebkou dlouhou srst. Barva mého kožíšku je rezavá. Narodilo jsem se na jaře, když začaly růst pampelišky. To jsou krásné žluté kytičky, co vypadají jako malá sluníčka.

Nejdřív jsem vůbec nic nevidělo a cítilo jsem jen teplý a hebký kožíšek své maminky a svých sourozenců, ale jednoho dne se stal malý zázrak. Ráno jsem se vzbudilo a vidělo jsem všechno. Úplně všechno. Nejprve jsem si prohlíželo svoje pacičky, černé drápky a růžové polštářky na spodku tlapek, pak náš pelíšek, maminku a sestřičky s bratříčky tulící se okolo. A nakonec jsem objevilo zelenou travičku s pampeliškami. Ó, to byla krása! Svět je nádherné místo.

Každý den, když jsem se vzbudilo, na nás čekala jedna miska s granulemi a druhá s mlíčkem. Hned jsme se do té dobroty pustili, až se nám dělaly boule za ušima. A jak jsme pravidelně baštili, tak jsme bez přestání rostli a rostli. Pak jednou přišel den, kdy si pro nás chodili naši noví páníčkové. Já bylo velmi zvědavé, kdo si přijde pro mne. Moc jsem si přálo být u nějakého chlapečka nebo holčičky, se kterými bych si hrálo a dovádělo. Taky jsem se nemohlo dočkat svého jména. Jak se asi budu jmenovat? Jak já se těším!

Dnes byl můj velký den. Přišli si pro mne dva velcí dospělí lidé a odvedli mne k sobě domů. Tam mě pak schovali do krabice. Dírkami v krabici jsem slyšelo zpěv: „Hodně štěstí, zdraví, hodně štěstí, zdraví…“ Potom se krabice otevřela, někdo zapištěl a už jsem bylo v náruči své paničky – culíkaté holčičky Violky. Dívala se na mě s takovou radostí a láskou, že jsem jí bez okolků dalo pusu. Tu naši, psí.

Moje panička Violka

A teď vám řeknu něco o své paničce. Dostala jsem od ní jméno Nela, jsem totiž psí holčička. Když jsem poslušná, říká mi mazlivě Nelinko. To jsem pak úplně celá blažená. Ale když zlobím a dělám lumpárny nebo jí utíkám na procházce, křičí na mě Nelino nebo Nelušo.

Violka je člověčí holčička s blonďatými vlásky a zelenýma očima. Ve škole jí spolužáci začali říkat Viky, a protože se jí to líbilo, někdy tak na ni doma volá i maminka s tatínkem. Maminka jí každé ráno češe vlásky a dělá jí dva culíky. Dává jí na ně gumičky s červenými beruškami. Ten účes má Viky nejraději.

Viky je žákyně 4. B a kluci se jí ve třídě smějí, že ty její culíky vypadají jako psí uši. Jenže to se jí právě na nich nejvíc líbí. Violčiným největším přáním na světě bylo dostat štěně. Moc si ho přála a toužila po něm. Myslela na něj, kudy chodila, malovala si různé pejsky do svého tajného sešitu, nosila aktovku s obrázkem pejska, měla nejraději pohádky o pejscích a její nejoblíbenější pyžamko bylo to s obrázkem pejska. A to její přání se jí splnilo. Teď má mě.

To je ona:

Viky bydlí s maminkou a tatínkem v krásném domě ve velkém městě. Jejich byt se rozprostírá v celém posledním patře, a tak mám z okna úžasný výhled. Ulice, ve které dům stojí, se jmenuje Jabloňová. A opravdu celou ulici lemují vzrostlé jabloně. Nejhezčí to je na jaře, když jabloně kvetou a omamně voní. To vám je nádhera!

Viky má prima rodiče. Maminka pracuje jako fotografka a tatínek dělá projektanta pro jednu stavební firmu. Oba jsou často dlouho v práci. Tatínek ještě navíc jezdí na služební cesty, a to pak doma někdy ani nespí.

Viky se cítila často sama. Neměla si s kým hrát a pořád žadonila: „Mami, tati, kupte mi psa. Prosííííííím! Je to moje nejvíc největší přání na světě.“

Odpověď byla pořád stejná: „Viky, vždyť víš, že pejsek patří na zahradu. Takhle v bytě to není ono. A ani bychom na něj neměli čas. Takové zvíře potřebuje vyvenčit, a to pořádně. Jinak je to chudáček. Vždyť víš, že jsme pořád v práci, a tak to nejde.“

Jenže Viky vždycky slibovala, že s ním bude pravidelně chodit na procházky, že se o něj bude starat a že bude ta nejhodnější holčička na zeměkouli a kdesi cosi. Jenže s rodiči nehnula.

To jsou maminka a tatínek Violky:

Když Viky viděla, že s rodiči nehne, byla moc smutná. To si pak vždycky zalezla do svého pokojíčku a listovala si v encyklopedii psů. Byla to její nejmilejší knížka. Představovala si, jakého pejska si jednou vybere, až bude velká. Četla si o různých psích rasách a o jejich vlastnostech. Také si četla o tom, jak se správně o pejska starat, co mu dávat jíst a tak podobně.

To je ta encyklopedie:

Violčiny desáté narozeniny

A jak to vlastně s těmi narozeninami celé bylo? Jednou takhle na jaře, když přišla Viky ze školy, maminka řekla: „Miláčku, brzo budeš mít narozeniny. Napiš nám, co by se ti tak líbilo jako dárek, a my na to s taťkou mrkneme a uvidíme.“

To neměla říkat. Viky vzala veliký papír a celý ho popsala jedinou větou. Ta věta se tam vešla snad tisíckrát. K narozeninám si přeju štěně. A přidala tři veliké vykřičníky. A pomyslela si: „Když nemůžu mít psa, nechci nic.“ Vložila ho do obálky se srdíčky a dala ho mamince.

Pomalu plynul čas, až se jednoho dne probudila a byl tu její narozeninový den. Ráno nemohla dospat. Ve škole se zase nemohla dočkat, až skončí vyučování. Jakmile zazvonil zvonek, utíkala domů. Otevřela dveře a za dveřmi se vznášely nafouknuté balónky. Byly krásně barevné s nápisy Violka (10 let), Hodně štěstí a s různými obrázky. Za nimi už čekal tatínek a maminka a překrásný čtyřpatrový marcipánový dort se svíčkami.

Před dortem ležel zabalený dárek. Jen co mamka a taťka dozpívali narozeninovou píseň, vrhla se Viky na dárek. Balicí papír roztrhala do všech stran a mašli odhodila rychlostí blesku za sebe. Potom otevřela víko a nadšeně zavýskala. Do náruče jí skočilo štěně. Ano, uhodli jste, to jsem byla já.

Hned jsem ji olízla na znamení toho, že budeme kamarádi. Nemohla tomu vůbec uvěřit: „To není možné. Hurá! Já mám psa! Mamí, tatí. Hurá! Hurá! Hurá!“

Moje jméno Nelinka

Od té chvíle jakoby přestalo všechno pro Viky existovat. Všechno kromě mě. Tiskla se ke mně, mazlila se se mnou a pak mi vymyslela i jméno. Maminka s tatínkem si sedli pohodlně do křesla, listovali v psím kalendáři a přemýšleli, jak mi budou říkat. Líbilo se jim Rita, Ťapka a ještě spousta jiných ohavných jmen. Jenže Viky v tom měla jasno.

Dávno už pro mě měla vymyšlené jméno z doby, kdy o mně jen snila. Líbilo se jí jméno Nela a mně se líbí také. Je takové vznešené, prostě akorát pro mne.

První noc mě strčili do nového bavlněného hadrového pelíšku do kuchyně. Strašně se mi stýskalo po mamince a našem vyhřátém kotci. Tenhle bavlněný pelíšek byl studený a všude byla tma. Chvilku jsem se snažila usnout jako hodný a poslušný pes. Zavřela jsem oči, ale nešlo to.

Pak mě přemohl hluboký stesk. Já vyla a vyla, jak to dělají psi od nepaměti. Už naši předkové vyli na měsíc a já dneska koukala z okna do tmy a vyla také. Úpěnlivě a smutně tak, jak to umí jen opuštěná mláďata. Nechtěla jsem tu být sama. Toužila jsem po trošce psího nebo alespoň lidského tepla.

Najednou se pootevřely dveře a za nimi se objevila rozcuchaná blonďatá hlavička mojí paničky. Byla rozespalá a mžourala na mě svýma velkýma zelenýma očima. Nejdříve tam jen tak potichu stála, pak se opatrně rozhlédla a potom vyrazila. Rychle mne popadla a uháněla se mnou zpátky do svého pokoje, kde mě nacpala pod peřinu. Seběhlo se to tak rychle, že jsem nestihla ani štěknout. Když mi došlo, kde to jsem, vděčně jsem se stulila pod peřinkou do klubíčka a ani jsem nedutala. Moc dobře jsem věděla, že maminka ani tatínek by s tím nesouhlasili. Večer vysvětlovali Viky, že pes do postele nepatří. Přesto si Viky pro mě přišla a navzdory přání rodičů mě zachránila od noční samoty a stesku.

Té noci jsem si slíbila, že tuhle holčičku budu chránit a budu jí věrná, jak jen pejsek může být.

Domov a spinkání v posteli

Ráno nás našli Vikini rodiče v postýlce, jak se k sobě tulíme a jak se zahříváme. Když viděli, jak je Viky šťastná, dovolili mi spát v posteli, ale jen v nohách. S tím Viky souhlasila, až si samou radostí málem ukývala hlavu.

Tak jsme spolu šťastně vyskočily z postele a hurá na snídani. Začmuchala jsem do vzduchu a nasála vůni šunčičky a ještě něčeho sladkého. Začaly se mi sbíhat sliny. Ale to už jsem uháněla napřed do kuchyně a v těsném závěsu za mnou Viky.

Violka se usadila na své žluté židličce se sluníčky, naproti ní snídal tatínek a maminka. „A co já?“ pomyslela jsem si. Zakňučela jsem a snažila se dostat Viky na klín. Tatínek mě okřikl a nasměroval do kouta k misce. „Jú!“ vyvalila jsem oči. U psího pelíšku ležela krásná růžová miska s mlíčkem a vedle další miska s granulkami.

„Aha,“ pomyslela jsem si, „tak tohle byla ta krásná vůně!“ Granule se šunkovou příchutí čekaly na mě, až je spapám. Šunkové jsou moje nejoblíbenější. To jsem vám asi ještě neřekla, že ji odmalička zbožňuju. Zavětřím ji na míle daleko a udělala bych cokoliv, abych se k ní dostala. A tak jsem byla nadšená a směle jsem se pustila do snídaně.

Po vydatné snídani tatínek zavelel, že je na čase jít ven a vyvenčit mě. Přistrčil k Viky krabici, v níž bylo ještě pár dárečků, které si včera nestihla vybalit. Já osobně si myslím, že ji mohl přistrčit rovnou ke mně. Byla tam spousta věcí pro mě a o mně. Kniha s názvem Jezevčík dlouhosrstý a péče o něj, dále psí vodítko, obojek a náhubek. Úplně na dně byly psí hračky. Ty mě zajímaly nejvíce, a tak jsem chňapla po barevném míčku a gumové kosti a rovnou si je odnesla do pelíšku.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Nelinka – Deník štěněte.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.