The Things You Can See Only When You Slow Down:
How to Be Calm and Mindful in a Fast-Paced World

Toto vydání vychází ve spolupráci s Penguin Books,
imprint Penguin Publishing Group,
divize Penguin Random House LLC.

Copyright © Haemin Sunim, 2012

English translation copyright © Chi-Young Kim a Haemin Sunim, 2017

Translation © Alena Švomová, 2017

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2017

ISBN epub 978-80-7565-228-7

ISBN mobi 978-80-7565-228-7

Úvod

Jako zenového mnicha a bývalého profesora na malé fakultě humanitních věd v Massachusetts mě lidé často žádají o radu, jak se v životě vypořádat s různými překážkami. Kromě rad, které jsem poskytoval osobně a e-mailem, jsem před několika lety začal odpovídat na dotazy na stránkách sociálních médií, protože jsem se těšil z pocitu, že navazuji spojení s lidmi. Moje zprávy byly obvykle jednoduché, přímočaré a stručné. Někdy jsem reagoval přímo na nějakou otázku týkající se reálného života, někdy jsem si pro sebe udělal krátkou poznámku, když jsem při cvičení bdělé pozornosti nebo v interakci s lidmi objevil nějaké zajímavé vzorce myšlení. Zabýval jsem se také tím, jaký má význam, když v uspěchaném moderním životě zpomalíme, a jakým uměním je udržovat dobré vztahy a pěstovat soucit se sebou samým.

Netušil jsem, jaká smršť odpovědí se na moje tweety a příspěvky na Facebooku strhne. Mnoho lidí mi začalo posílat zprávy nejen proto, aby požádali o radu, ale také jako výraz ocenění a vděku. Dodnes se pamatuji na mladou maminku, která přišla o manžela při autonehodě a poslala mi upřímné poděkování, že jsem ji zachránil před sebevraždou – psala, že nikdy nepomyslela na to, že by mohla pociťovat lásku sama k sobě, protože láska pro ni vždy znamenala něco, co dáváme někomu jinému. Věčně zaneprázdněný vedoucí pracovník ve věku kolem čtyřicítky mi řekl, jak je krásné začínat den mými vzkazy. Při nabitém denním rozvrhu nad nimi mohl strávit chvíli tichého rozjímání a odpočinku. Čerstvý absolvent, kterému se nedařilo najít práci a už do hledání ztrácel chuť, to po přečtení mých slov podpory zkusil ještě jednou a práci konečně našel. Když jsem si přečetl zprávy od něj, na několik dní mě zaplavila stejná radost, jako bych si první práci našel já sám.

Pociťoval jsem hluboké štěstí nad tím, že má prostá poselství dokázala lidi inspirovat a pomáhat jim v těžkých časech. A protože mé zprávy postupem času sdílelo stále více lidí a počet těch, kdo mě sledovali na Twitteru a Facebooku, rostl, začalo se mi říkat „rádce, který uzdravuje“. Tohle označení se nakonec v Koreji stalo mou přezdívkou. Tehdy se na mě obrátily vydavatelské společnosti s nabídkou, že z mých zápisků a vzkazů sestaví knihu. V roce 2012 vyšla v Jižní Koreji knížka Věci, které uvidíte, jen když zpomalíte. K všeobecnému překvapení se 41 týdnů držela na prvním místě seznamu nejprodávanějších titulů a za tři roky se jí prodaly více než tři milióny výtisků. Následovaly překlady – do čínštiny, japonštiny, thajštiny, francouzštiny, angličtiny a nyní i do češtiny. K pozornosti, které se knize dostalo, přistupuji s pokorou a doufám, že i čtenářům v jiných koutech světa může pomoci stejně dobře jako čtenářům v Asii a Francii.

Kniha má osm kapitol, které se věnují různým aspektům života – od lásky a přátelství až po práci a ambice – a tomu, jak nám v každé z těchto oblastí může pomoci bdělá pozornost. Zabývám se například otázkou, jak se za pomoci bdělé pozornosti vypořádat s negativními emocemi, jako je vztek nebo žárlivost, a také s životním zklamáním. Vracím se do dávné minulosti, abych se podělil o svou zkušenost se selháním v roli nového univerzitního profesora. Pokud jste příliš silně zaměřeni na své vlastní já, mohou pro vás být velmi prospěšné „tři osvobozující vhledy“ ze 6. kapitoly. Pokud se obáváte budoucnosti nebo si nejste jisti, k čemu jste skutečně povoláni, nabízím radu, jak si posílit vědomí sebe sama a zjistit to.

V úvodu každé kapitoly najdete esej, po kterém následuje řada krátkých poselství – rad a moudrostí, které jsou určeny přímo vám, abyste nad jednou po druhé uvažovali a zapamatovali si je. Pak vás budou moci provázet ve chvílích strachu nebo zoufalství a připomínat vám, že nejste sami. Každá z kapitol pokračuje kratším esejem a poté další řadou krátkých výzev k meditaci. Celou knihu doprovázejí barevné ilustrace, jejichž autorem je Youngcheol Lee. Ty mají posloužit jako uklidňující předěly, u kterých se zastavíte podobně, jako byste se měli zastavit u výzev k meditaci.

Někteří lidé knížku přečtou stejně rychle, jako by četli román. Já však doporučuji dát si na čas a zamyslet se nad tím, co jste právě četli, a teprve pak pokračovat další kapitolou. Když budete každou kapitolu pročítat pomalu, více si ji vychutnáte a objevíte hlubší významy. Neměli byste se rozpakovat dělat si na okraje poznámky nebo si zvýrazňovat části, se kterými souzníte.

Doufám, že čas strávený s touto knížkou pro vás bude v uspěchaném životě příležitostí k rozjímání a k meditaci. Doufám, že vás inspiruje k tomu, abyste se spojili se svou laskavější a moudřejší stránkou. Kéž jste šťastní, zdraví, vyrovnaní a nepostihne vás nic zlého.

První kapitola

Odpočinek

Proč jsem pořád v jednom kole?

Když se všechno kolem mě pohybuje moc rychle, zastavím se a položím si otázku: „Je to svět, co je pořád v jednom kole, nebo je to má mysl?“

O „mysli“ a o „světě“ obvykle uvažujeme, jako by existovaly nezávisle na sobě. Pokud se nás někdo zeptá, kde je mysl, většina z nás by si ukázala na hlavu nebo na srdce, ale ne na strom nebo na oblohu. Vidíme jasnou hranici mezi tím, co se odehrává v naší mysli, a tím, co se děje ve vnějším světě. Mysl, která se uhnízdila uvnitř těla, si v porovnání s ohromným světem tam venku může připadat malá, zranitelná a někdy bezmocná. Podle Buddhova učení je však hranice mezi myslí a světem ve skutečnosti tenká, propustná a v konečném důsledku iluzorní. Nemůžeme říci, že by svět byl objektivně radostný nebo smutný a vyvolával v nás pocit, který by tomu odpovídal. Je tomu spíše tak, že pocity vznikají v mysli, která promítá svou subjektivní zkušenost do světa. Svět není ze své podstaty radostný ani smutný; prostě jen je.

Možná tomu lépe porozumíme prostřednictvím rozhovoru, který jsem vedl se svou drahou přítelkyní, svědomitou a pečlivou buddhistickou mniškou. Nedávno ve svém chrámu dohlížela na stavbu meditačního sálu. Vylíčila mi mimo jiné martyrium se sháněním různých povolení a hledáním správného dodavatele, a pak popsala proces stavby následujícím způsobem:

„Když nastal čas položit na střechu tašky, viděla jsem tašky, kamkoliv jsem šla. Všímala jsem si materiálu, ze kterého jsou vyrobeny, jejich tloušťky i tvaru. A pak, když přišel čas položit podlahu, jsem neviděla nic než podlahy. U podlah z tvrdého dřeva jsem se samozřejmě zaměřovala na barvu, původ, strukturu a odolnost. A pak se mi konečně rozsvítilo: když se díváme na vnější svět, díváme se jen na jeho malou část, která nás zajímá. Svět, který vidíme, není celý vesmír, ale jen omezený vesmír, kterým se zabývá naše mysl. Platí ale, že pro naši mysl představuje tento malý svět celý vesmír. Naší skutečností není kosmos táhnoucí se donekonečna, ale malá část, na kterou se rozhodneme zaměřit. Skutečnost existuje, protože existuje naše mysl. Bez mysli by neexistoval žádný vesmír.“

Čím více jsem o tom přemítal, tím více mi její pohled na věc dával smysl. Svět se stává skutečným, protože si jej uvědomujeme. Nemůžeme žít ve skutečnosti, které si nejsme vědomi. Aby svět mohl existovat, je závislý na naší mysli právě tak, jako je naše mysl závislá na světě jako na předmětu našeho uvědomování. Jinak řečeno, můžeme prohlásit, že uvědomění ze strany naší mysli způsobuje, že svět existuje. Na co se naše mysl zaměří, to se stává naším světem. Při tomto pohledu se naše mysl ve vztahu ke světu tam venku nejeví tak významná, co říkáte?

Nemůžeme ani nechceme znát každou jednotlivou věc, která se ve světě přihodí. Kdyby tomu tak bylo, zbláznili bychom se z přemíry informací. Pokud se na svět podíváme optikou své mysli, jako to udělala moje přítelkyně, ihned si všimneme toho, co hledáme, protože mysl se na to zaměří. Předpokládejme, že svět, který vidíme zrakem své mysli, je omezený. Pokud pak dokážeme svou mysl vycvičit a moudře si vybírat, nač se zaměříme, budeme moci zažívat svět odpovídající stavu vlastní mysli.

Protože jsem mnich a univerzitní profesor, táhne mě to mnoha různými směry. Během týdne vyučuji a věnuji se výzkumu a o víkendu strávím několik hodin za volantem, abych se mohl věnovat povinnostem v chrámu svého učitele. Když mám volno ve škole, mám rozvrh ještě plnější. Navštěvuji starší mnichy a tlumočím mnichům, kteří neumí anglicky, přednáším o dharmě v různých chrámech, a musím si vyhradit čas také pro vlastní meditační praxi. Kromě toho všeho se navíc věnuji dalšímu výzkumu a píši akademická pojednání.

Abych řekl pravdu, někdy mě napadá, jestli by měl zenový mnich mít takhle nabitý rozvrh. Pak si ale uvědomím, že to není okolní svět, co je stále ve víru povinností; je to jen má mysl. Svět si ještě nikdy nestěžoval na to, kolik má práce. Když jsem pohlédl hlouběji do sebe, abych zjistil, proč žiji tak rušný život, uvědomil jsem si, že mě do jisté míry těší být zaneprázdněný. Kdybych chtěl skutečně odpočívat, mohl bych pozvání k výuce odmítat. Já však takové žádosti vítám – s oblibou se setkávám s lidmi, kteří ode mě chtějí, abych jim radil a pomáhal tou trochou moudrosti, kterou mám. Vidět jiné lidi šťastné je v mém životě hlubokým zdrojem radosti.

Jedno známé buddhistické rčení praví, že v očích Buddhy se všichni jevíme jako Buddhové a v očích vepře se všichni jevíme jako vepři. Poukazuje na to, že zažíváme svět odpovídající stavu vlastní mysli. Když je vaše mysl radostná a soucitná, je takový i svět. Když máte mysl plnou negativních myšlenek, také svět se zdá negativní. Když máte pocit, že jste zavalení povinnostmi a zaneprázdnění, pamatujte, že nejste bezmocní. Když odpočívá vaše mysl, odpočívá i svět.

Svět známe jen takový, jaký jej vidíme

oknem své mysli.

Když je naše mysl hlučná, je takový i svět.

A když máme mysl pokojnou, je takový i svět.

Poznat svou mysl

je stejně důležité jako snažit se změnit svět.

✳

Vmáčknu se do vagónu metra.

Všude kolem mě se tlačí lidé.

Mohu se buď rozzlobit,

nebo si pomyslet, jak je to legrační,
že se nemusím držet tyče.

Lidé reagují na stejnou situaci různě.

Pokud se na to podíváme blíže,

uvidíme, že nás netrápí daná situace,

ale náš pohled na ni.

Na tsunami není děsivá jen voda,

ale i věci,

které na nás voda vychrlí.

Na tornádu není děsivý jen vítr,

ale i věci,

které vítr vyvrátí z kořenů a odvane.

Nešťastní nejsme jen proto,

že se stalo něco špatného,

ale také proto, že v nás víří myšlenky

o tom, co se stalo.

✳

Pokud máte nepříjemný pocit,

nesnažte se jej zmocnit
a znovu a znovu jej převracet.

Raději jej nechte tak, aby mohl proudit.

Vlna emocí sama přirozeně klesne,

pokud je neživíte tím, že v nich setrváváte.

Když chcete z pánve odstranit připečené jídlo,

stačí do pánve nalít vodu a čekat.

Zbytky se po chvíli uvolní samy.

Nesnažte se své rány hojit příliš usilovně.

Stačí si do srdce nalít čas a čekat.

Až přijde jejich čas,

zhojí se samy.

✳

Pokud víme, jak být spokojení,

dokážeme polevit ve své nekonečné námaze a přivítat klid.

Pokud víme, jak být spokojení,

dokážeme si vychutnat čas,

který strávíme s blízkým člověkem.

Pokud víme, jak být spokojení,

dokážeme se smířit s minulostí

a odložit její závaží.

Pokud nedokážete změnit nepříznivou situaci,

ani po mnoha pokusech,

měli byste změnit svůj pohled na ni.

Nic není skutečně dobré nebo špatné.

Dobré či špatné je vždy relativní.

Porovnejte svou situaci s někým,
kdo je na tom hůř.

Teď se zdá, že na tom nejste vůbec tak zle.

Když jste ve stresu, uvědomujte si svůj stres.

Když jste podráždění,
uvědomujte si svou podrážděnost.

Když máte vztek, uvědomujte si svůj vztek.

Jakmile si uvědomíte tyto pocity,

už se v nich nebudete ztrácet.

Vaše uvědomění vám dovolí

sledovat je zvenčí.

Uvědomění je ze své podstaty jasné,
jako otevřené nebe.

Stres, podrážděnost a vztek mohou

na chvíli zatemnit nebe mračny,

ale nikdy je nemohou otrávit.

Negativní emoce přicházejí a odcházejí
jako mraky,

ale širé otevřené nebe zůstává.

Když se nám jako jedy, které pomalu otravují tělo,

v srdci nahromadí vztek, zoufalství
nebo smutek,

musíme s tím něco dělat.

Cvičit, hovořit s učitelem,

zaměřit se v meditaci na milující laskavost.

Jakmile začneme vynakládat snahu,

jedy nás začnou pouštět ze svého sevření.

✳

Působí vám vzpomínky bolest?

Cvičte se v bytí v přítomném okamžiku.

Obraťte svou pozornost na to, co je tady a teď.

Všimněte si, že když se zaměříte na současnost,

vaše myšlenky se utiší.

Když se utiší vaše myšlenky,
utiší se i vaše vzpomínky.

Protože vzpomínky jsou, ve své podstatě, myšlenkami.

Když některý den odcházíte z práce

a ptáte se sami sebe:

„Copak takhle musím žít celý život?“,

vyzkoušejte tohle:

Druhý den ráno vstaňte trochu dříve

a tiše seďte, jako při meditaci.

Dýchejte zhluboka a pomalu

a sami sebe se zeptejte,
jak vaše práce pomáhá ostatním,

i když je to jen malá nebo nepřímá pomoc.

Když se více zaměříte na druhé,

můžete se znovu spojit se smyslem

a účelem své práce.

✳

Velmi moderní dilema:

Existuje nekonečně mnoho televizních kanálů,

ale nic zajímavého, nač by se člověk díval.

Z příliš velkého výběru jsou lidé nešťastní.

Cítíte v sobě zmatek nebo rozpor?

Dovolte si pořádně se vyspat.

Až se druhý den probudíte,

problém se vám bude zdát lehčí.

Opravdu to funguje.

✳

Pokud chcete mít klidnější spaní,

když položíte hlavu na polštář,

pomyslete na lidi, vůči kterým cítíte vděk,

nebo na to, jak jste druhým pomohli

a sami z toho měli dobrý pocit.

Zahřeje vás to u srdce

a obdaruje klidnějším spánkem.

S láskou v srdci

se nám i nejvšednější věci zdají posvátné

a krásné.

S láskou v srdci

se chováme laskavěji a vlídněji,

i k úplně cizím lidem.

Bez lásky v srdci

máme pocit, že svět postrádá smysl
a všechno je náhoda.

Bez lásky v srdci

se stáváme cizinci i pro svou rodinu a přátele.

Když jsme otevření vůči ostatním,

máme odvahu být zranitelní a čestní.

Když máme vůči ostatním dobrou vůli,

chceme být šťastní a cítit spojení.

Zavřete oči, zhluboka se nadechněte a řekněte:

„Kéž se moji přátelé a známí těší lásce

a ochraně!“

A z těch slov i vy pocítíte lásku

a ochranu.

✳

Když se cítíme dobře sami se sebou

a sami sebe jsme zcela přijali,

budeme druhým připadat přístupní

a budou nás mít rádi takové, jací jsme.

Kéž byste mohli spatřit mou pravou podstatu.

Za hranicí mého těla a všech pojmů

proudí řeka něhy a zranitelnosti.

Za hranicí stereotypů a předpokladů

leží údolí otevřenosti a opravdovosti.

Za hranicí paměti a ega

se prostírá oceán vnímavosti a soucitu.

✳

Moudří nebojují se světem.

Jen naprosto uvolněně a hravě

ztělesňují pravdu, se kterou tvoří jednotu.

Když vás život zklame, na chvíli se zastavte

Když někdo otřese vaší důvěrou, zklame vaše naděje, když vás opustí milovaný člověk – než cokoli uděláte, zastavte jen na chvíli svůj život a odpočiňte si.

Pokud můžete, obklopte se blízkými přáteli, dejte si společně něco k jídlu a pití a přitom začněte pomalu vyprávět příběhy o zradě, zklamání a bolesti, které jste nosili v sobě.

Zajděte si do kina, sami nebo s nejlepším přítelem. Vyberte ten nejbláznivější film, i když se běžně na komedie nedíváte, a nahlas se smějte, až to bude bolet. Také uroňte pár slz, jako by vás nikdo neviděl, jako když jste byli bezstarostní a velmi mladí.

Najděte si nějakou píseň, která osloví vaše srdce. Přehrávejte si ji stále dokola a stále dokola si s nahrávkou zpívejte, jako byste zpívali pro všechny zraněné duše.

Pokud nic z toho nepomůže, vezměte si dovolenou a vyrazte na výlet. Jeďte někam, kam jste se vždycky chtěli podívat – k Velkému kaňonu, do Santiaga nebo na Machu Picchu.

Úplně sami. Jen vy a cesta.

Až strávíte nějaký čas o samotě, jděte na své vlastní posvátné místo. Zavřete oči a očistěte svou mysl.

I když vás duchovno kdovíjak nezajímá, obraťte se k soucitnému srdci a pociťujte přijetí, jehož náručí se necháte obejmout.

Jste sklíčení a máte zlomené srdce a já vím, že jste kdysi byli jako já a já jsem byl kdysi jako vy.

Dnes se tedy za vás modlím.

Milujte sami sebe navzdory svým nedokonalostem.

Copak nemáte sami se sebou soucit,

když si klestíte cestu životem?

S ohromnou ochotou pomáháte svým přátelům,

ale sami se sebou zacházíte tak špatně.

Pohlaďte čas od času své srdce
a řekněte sami sobě:

„Miluji tě.“

Napište si na kousek papíru všechno,

co vám způsobuje napětí a stres.

Sepište si seznam všeho, co byste měli udělat,

včetně maličkostí –

zalít květiny, odepsat na e-maily.

Všechen stres je teď na jednom kousku papíru

a mimo vaši mysl.

Tak si dnes v noci odpočiňte.

Řekněte si, že zítra seznam projdete,

bod po bodu, a začnete tím nejjednodušším.

Až zítra ráno otevřete oči,

mysl i tělo budou připraveny.

To vám mohu zaručit.

Nevzdávejte se tváří v tvář kritice.

Naučte se smést stranou věci, které říkají ti,

kdo vás neznají.

Pokud vás někdo kritizuje, znamená to,

že vaše činy přitahují pozornost lidí.

Mějte odvahu a pokračujte po cestě,
na které stojíte.

✳

Život nás učí skrze chyby.

Když uděláte chybu,

jednoduše se jen sami sebe zeptejte,

co jste se z ní měli naučit.

Když takové lekce přijmeme s pokorou

a vděkem,

vyrosteme o to víc.

Abychom byli šťastní, není nutné vynakládat
velké úsilí dostat se někam jinam.

Místo toho se uvolněte v přítomném okamžiku

a hledejte v životě humor.

S humorem přichází do života lehkost a nenucenost.

A kde je smích, tam člověk vždy zažívá

otevřenost a radost.

Humor otevírá uzavřená srdce.

Humor nás může vysvobodit
ze sevření vlastních myšlenek.

Když se usmějeme, cítíme,
že dokážeme přijmout věci,

které jsme předtím přijmout nedokázali.

Cítíme, že dokážeme odpustit těm,
kdo se k nám zachovali špatně.

Humor je zásadní součástí života.

✳

Když prožíváme radost,
naše srdce se otevírá novým věcem.

Když máme špatnou náladu,

nedokážeme být novým věcem otevření,

bez ohledu na to, jak jsou úžasné.

Bez radosti v srdci

postupujeme v životě jen pomalu a bez zájmu.

Ti, kdo pracují hravě a uvolněně,

mají sklony pracovat efektivně a tvořivě.

Ti, kdo pracují bez přestání a pohání je jen stres,

pracují bez radosti.

✳

Abyste vydrželi svoji práci dělat dlouho,

nepřistupujte k ní jako k práci.

Dívejte se na ni jako na zdroj potěšení a růstu.

Cesta ke štěstí nespočívá jen v tom,

že si najdeme dobrou práci,

ale i v tom, že se naučíme vychutnat si to,
co máme dělat.

✳

Cítíte se neklidní nebo skleslí?

Pak se minutu dívejte na tvář spícího dítěte.

Brzy pocítíte proudit vlny klidu.

Ve spadaném podzimním listí se prochází rodina.

Tatínek zvedne do náruče svého pětiletého syna

a chlapec ho zasype polibky.

Maminka se na ně dívá s úsměvem na tváři.

Pokud si dopřejeme čas dívat se kolem sebe,

uvidíme, že nás obklopují překrásné chvíle.

✳

Chtěli byste, aby vaše dítě bylo šťastné?

Pak dnes odejděte z práce trochu dřív.

Počkejte na dítě před školou.

Dovádějte společně na hřišti.

Nechte je vybrat, kam zajdete na večeři.

A zahrňte dítě svou láskou a pozorností.

Cestou domů kupte rodině zmrzlinu.

Vaše dítě si ten den bude pamatovat navěky.

Než vám děti odrostou,

co nejčastěji jako rodina cestujte.

I když se s rodinou vídáme každý den,

nemáme vlastně čas být doopravdy spolu.

Změna prostředí dokáže zázraky

a může rodinu sblížit.

Vydařený rodinný výlet dokáže zabránit rozvodu.

✳

Hudbě dodává krásu to,

jak daleko je jedna nota od druhé.

Řeči dodává výmluvnost to,

jak přiměřené jsou pomlky mezi slovy.

Čas od času bychom se měli nadechnout

a vnímat ticho mezi zvuky.

Když musíte udělat důležité rozhodnutí,

nemějte kvůli němu bezesné noci.

Stačí užívat zvláštní lék zvaný čas a čekat.

Vaše podvědomí najde odpověď.

Za dva nebo za tři dny

vám odpověď svitne

při probuzení, ve sprše

nebo v rozhovoru s přítelem.

Věřte ve svou podvědomou mysl

a dopřejte si čas.

Pokud se něco nedaří,

obracíme se často dovnitř
a dáváme vinu sami sobě.

Je to ale opravdu naše chyba?

Kdybych například byl Bob Dylan

a někdo by hledal Pavarottiho,

přirozeně by si nevybral mě.

To ale neznamená, že nemám hudební nadání.

Znamená to jen, že v tomhle případě
nejsem ten pravý.

Věřte si tedy víc a přestaňte se bičovat.

I když máte k večeři jen misku ovesných vloček,

přistupujte k sobě při jídle láskyplně.

Není to unavující
muset se pořád starat o svoje tělo?

Poplácejte se po rameni za to,

jak tvrdě pracujete.

Pak si jděte lehnout o hodinu dřív:

pro vaše tělo to bude dar.

✳

Zatěžuje něco vaši mysl?

Jděte se projít na slunce.

Pod hřejivými paprsky

uvolní váš mozek serotonin,

který vaši mysl uklidní.

Pokud necháte mysl kroužit kolem otázky

a nebudete se příliš usilovně snažit najít řešení,

odpověď se objeví sama.

Pokud stále doufáte, že vás utěší jiní,

můžete tu potřebu pociťovat jako zátěž.

Pokud potřebujete,
aby vás neustále někdo poslouchal,

nemůže tuto potřebu nikdo naplnit

k vaší úplné spokojenosti.

Než abyste útěchu stále hledali u druhých,

nabídněte jim ji sami a vyslechněte je.

Zatímco budete pomáhat,

uzdravíte se.

✳

Místo losu

kupte květiny pro sebe a svou rodinu.

Když koupíte květiny
a dáte je do obývacího pokoje,

budete se cítit jako vítěz

a nacházet ohromnou krásu

pokaždé, když pokojem projdete.

Zklamalo vás něco?

Zarmoutilo vás něco?

To se vám škola života snaží dát

důležitou lekci.

Až budete připravení, dopřejte si čas

tu lekci pochopit.

✳

Svět se bude točit dál i bez vás.

Vzdejte se myšlenky,
že vaše cesta je jedinou cestou

a že jedině vy ji můžete uskutečnit.

Čím více vděku pociťujeme, tím jsme šťastnější.

Je to proto, že vděk nám pomáhá uvědomit si,

že jsme všichni propojení.

Nikdo z nás se necítí jako opuštěný ostrov,
když pociťuje vděk.

Vděk nás probouzí k pravdě

o naší podstatě vzájemné závislosti.

✳

Pokud skutečně dbáte o druhé a hledáte způsoby,

jak ostatním pomoci uspět,

nemusíte hledat způsoby, jak si zvednout náladu.

Nezištný a laskavý skutek vás povznese na duchu

a posílí vaši sebeúctu.

Pokud máte špatný den, zamyslete se,

jestli nemůžete nějak pomoci někomu jinému.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Věci, které uvidíte, jen když zpomalíte.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.