Kniha byla zakoupena na serveru bezvydavatele.cz.

Kupující: jmenoname
Adresa: adresaaddress
ID: idid

Upozorňujeme, že kniha je určena pouze pro potřeby kupujícího.
Kniha jako celek ani žádná její část nesmí být volně šířena na internetu, ani jinak dále zveřejňována. V případě dalšího šíření neoprávněně zasáhnete do autorského práva s důsledky dle platného autorského zákona a trestního zákoníku.
Neoprávněným šířením knihy poškodíte rozvoj elektronických knih v České republice.
Tak nám, prosím, pomozte v rozvoji e-knih a chovejte se ke knize, k vydavatelům, k autorům a také k nám fér.

Martin Benča

Žezlo Chaosu

"Na hranici končia len nevinné, pravú čarodejnicu nemožno upáliť."

Krvavá Agrana z Bardynu,

známa tiež ako Yglika Harven

© Martin Benča

Žezlo Chaosu

Vydalo roku 2013

Nakladatelství Royen Trade

ISBN 978-80-87887-58-5

1 Plán

Gedrix Enlore zamyslene odhryzol z jablka, pochmúrne sledujúc prvých utečencov valiacich sa bránami hlavného mesta Ederwandu - Iderie, jasne dokazujúcich, že i posledný, zúfalý pokus kráľa Conrada odraziť Lestredov útok zlyhal. Teraz už nič nebráni orkskému alchymistovi vtrhnúť i do zvyšku Katramie a definitívne si tak zabezpečiť vládu nad svetom. Je koniec, definitívny koniec. Severný kontinent čaká doba temna, krutovláda tyrana, horšieho než smrť.

Mastičkár zatiahol záves a ľahostajne pokrčil plecom. Nič iného sa napokon ani nedalo čakať. Ako mohli zvíťaziť proti osobe vládnucej tak mocným artefaktom? Helmica, ktorú nepriateľský vodca Kradhar Lestred nosil na hlave a neskladal ani v noci, bola viac než len kúzelný nástroj. Predstavovala azda najúžasnejší predmet, aký kedy čarodeji vyrobili.

Stačil krátky rituál, jednoduché zaklínadlo a jej držiteľ zotročil akúkoľvek živú bytosť, ktorej sa dotkol. Pomocou nezlomného puta poslušnosti Lestred nielenže zjednotil pod svojím velením divoké hordy inak neskrotných a večne rozhádaných jaskyniarov, ale zároveň spoznal i tie najtajnejšie znalosti všetkých druhov mágií.

Každý čarodej, každý mystik, čo mu padol do zajatia, musel odhaliť alchymistovi celé svoje umenie, všetky vedomosti a mohutní orkovia, skvelí bojovníci, oslabení iba barbarskou živelnosťou a nedostatkom disciplíny sa pod jej okovami menili na fanatických služobníkov, ochotných splniť i úplne samovražedný rozkaz až do bodky.

Enlore vzdychol. Možno sa azda diviť, že tak diabolskému výtvoru podľahol aj samotný Ederwand? Čím zastaviť armádu, ktorej sila rastie s každým novým zajatcom, pretvoreným už na druhý deň v jej najoddanejšieho príslušníka? Ako poraziť učenca, ktorý dokáže ovládať myseľ miliónov? Alchymistu s dostatkom znalostí na uskutočnenie čohosi podobne strašného? A ako je, u všetkých bohov možné, že o Lestredovi, až do počiatku jeho útokov nikto nikdy nepočul? Kto u Podstaty tento prekliaty tyran vlastne je?

Gedrix sa zamyslel. Ostať na mieste najskôr nemalo význam. Jediné, čo by ďalším otáľaním dosiahol je pád do područia helmice a zvýšenie dobyvateľovej moci o ďalšieho elitného mága.

Najrozumnejšie bude odísť. Napokon, víťaz-nevíťaz, Lestred je stále len obyčajný človek a tí dlho nežijú. Zatiaľ čo on, arcidruid Syderinu, tu bude ešte mnoho, mnoho stoviek rokov. Trpezlivosť sa za danej situácie javila ako najlepšie, ba možno jediné riešenie.

Zaklínač podišiel k regálu a z labyrintu dosák vytiahol teleportačný trojkruh, ktorým sa mohol bezpečne a hlavne nevystopovateľne preniesť do vzdialených lesov domoviny. Pomaly prešiel prstom po jeho okrajoch, pozorujúc ako sa vrcholce magického predmetu rozsvietili. Dokončiť rituál mu však nebolo súdené.

Enloreho kúzlo vyrušil vrzgot vchodových dverí a pripomenul mu, že nabudúce by mal pred čarovaním najskôr zavrieť závoru.

Rýchlo sa otočil, prikryl žiariaci artefakt kusom plátna a nahnevane pozrel na prichádzajúceho.

Druidovu podráždenosť takmer okamžite vystriedal údiv. Osoba, ktorá stála vo dverách totiž nebol len tak hocikto. I bez odznakov hodnosti pružnú, až nadľudsky obratnú postavu votrelca, s nezameniteľnými črtami dlhoročného veliteľa, poznalo v Iderii i malé dieťa.

- Kapitán kráľovskej stráže Dogg Rawdyk? - vydýchol Syderan. - Aká česť pre drobného obchodníka! Len poďte ďalej, nech sa páči, - zareagoval pohotovo, zatiaľ čo mu myseľ naplno pracovala, prečo práve jeho navštívil najlepší bojovník a sám vodca ozbrojených síl Ederwandu v čase, keď by mal byť všade inde, len nie v malom obchodíku navonok bezvýznamného zelinkára.

- Vidím, že predstavenie môžem vynechať, - usmial sa návštevník skromne, prijmúc ponúkanú stoličku.

Jeho pohyby boli rýchle a presné. Nesmierne tvrdý výcvik zanechal na samurajovi stopy v gestikulácii i bežnom správaní, vďaka čomu pôsobil takmer nepríjemne.

Dogg Rawdyk bol legenda. Prvý rytier a osobný priateľ samotného kráľa, údajne posledný žijúci absolvent starobylého výcviku bojových mníchov Wasynyke, predstavoval azda najnebezpečnejšieho muža s mečom, aký kedy žil.

Kapitán nebol ktovieako vysoký ani mohutný, no jeho úžasné, takmer nadprirodzené reflexy a svižnosť, spojená s doslova zázračným inštinktom zabijáka, ovládajúceho všetky mysliteľné i utajené finty šermu, robili z neho dokonalú a zaručene smrteľnú zbraň.

- A vy ste...

- Gedrix Enlore, liečiteľ - poklonil sa druid.

- Rád vás spoznávam, - odvetil veliteľ, prezerajúc si údajného obchodníka s o nič menším záujmom, než on jeho. Zaklínač nebol starý, skôr naopak. Keby sa oholil, vyzeral by možno ešte mladšie, než Rawdyk. Nemal síce postavu prvolíniového zápasníka, no nebol to ani typický netrénovaný mešťan. Navyše - u mága fyzická zdatnosť nerozhodovala. Pričom tie jeho oči... Možno má Vastembor pravdu, usúdil samuraj. Ostatne... Uvidíme.

- Potrebujem vašu pomoc, - doložil kapitán po krátkej odmlke.

- Ďakujem pane, ale ja naozaj netuším...

- Bez prehnanej skromnosti, - skočil mu do reči Rawdyk trochu netrpezlivo. - Viete kto som, a teda ste si iste domysleli, že by som vás nenavštívil v tejto kritickej chvíli, keby som k tomu nemal veľmi dobrý dôvod. Iste však tiež chápete, že nemám zrovna času nazvyš, a preto budem stručný, bez nevyhnutných, zdvorilostných fráz. Kráľ Conrad a ja sme dostali na vás veľmi dobré odporúčanie.

- To ma nesmierne teší, - rozhodil Gedrix rukami v neurčitom geste, no jeho prudkosť naznačila, že i on má hrdú povahu a nie je práve zvyknutý, aby s ním niekto skúšal jednať z pozície sily, - Bohužiaľ jediné, čím by som vám mohol pomôcť, je pár ozdravných lektvarov, ktoré isto nie sú pre vašich ťažko ranených postačujúce, ani množstvom, ani účinnosťou.

- Škoda, - pokrčil Dogg ramenami a trocha ironicky sa uškrnul. - Keby ste si to však náhodou rozmysleli... - náčelník vybral z vrecka akýsi kamienok a prstom ho posunul na opačnú stranu stola k druidovi. - Nájdete ma v paláci.

Enlore mechanicky zodvihol malý rubín, čo mu rytier prihral a očami prebehol po podivnej, šedočiernej rune uprostred. Počiatočnú ľahostajnosť nahradil nefalšovaný výraz údivu, ba priam ohromenia, ktorý však zmizol tak rýchlo, ako sa objavil. Druidove prsty zovreli červenkastý povrch a takmer zbeleli od tlaku, akým drahokam obopol. Vzápätí jeho ruka vystrelila kupredu a závora vstupných dverí sa Rawdykovi zachlopila rovno pred nosom.

Samuraj sa pobavene otočil.

- Ale, ale... - začal kúsavo, no dokončiť vetu viac nestihol. Gedrixov pohľad prebodol jeho vlastný a kráľovský kapitán v okamihu pochopil, že na žarty nebude ani čas ani vhodná príležitosť.

Enloreho oči sa doslova vpili do návštevníkovej tváre a Syderanova vôľa mu v zlomku sekundy pohltila myseľ. Rawdyk s úžasom pocítil, ako mu svaly stvrdli a následne vypovedali poslušnosť. Špičkový výcvik, reflexy, vrchol bojového umenia, to všetko mu bolo odrazu celkom nanič. Kliatba muža oproti ho uchopila do pasce a jeho vôľa sa stala bezvládnou hračkou mágie o nič menej, než keby sa ocitol v područí Kradharovej helmice.

Nespustiac z protivníka oči, Enlore pristúpil k stuhnutému rytierovi a zlovestne svetielkujúci, mierne zakrivený ukazovák mu oprel o prsia.

- Kde... a ako ste prišli k tomuto kameňu? – zasyčal desivo, zodvihnúc druhú ruku do výšky Rawdykovej tváre, v ktorej i naďalej zvieral tajomný drahokam.

Neuveriteľné! - blyslo kapitánovi hlavou, pozorujúc, ako sa po jeho brnení šíria zo Syderanovho prsta hlboké trhliny. Neškodný obchodník bol preč. Enlore teraz stelesňoval pravého čarodeja, zdroj tajomnej sily, povznesenej nad všetkých a každého, neohrozeného dobrodruha, zvyknutého vždy dostať, čo chce!

Ešte pred pár mesiacmi by sa samuraj cítil ohromený i pokorený zároveň. No nedávne boje s Lestredom poskytli rytierovi nemilú možnosť prvýkrát v živote okúsiť, aké je to bojovať proti skutočne elitným čarodejom a ako i ten najrýchlejší meč môže byť úplne bezmocný proti kúzlam, prevedeným zdanlivo ničím viac, než pár pohybmi rúk. Avšak ani táto skúsenosť ho nepripravila na podobne trpkú porážku, akú zažil teraz. Našťastie, krátko predtým, než musel, neschopný jediného pohybu hanebne kapitulovať, dostalo sa mu odrazu nečakanej pomoci.

- Hej vy dvaja! Vr, vr! - zakričal ktosi spoza druidovho chrbta a pootvoreným oknom skočila dnu štvornohá bytosť, vrtká ako blesk a pripomínajúca zo všetkého najviac akúsi prerastenú mačku. No sotva sa tak stalo, jej podoba zmizla a v opare zvíreného prachu sa zo zeme napokon predsa len vztýčila ľudská postava, oblečená síce veľmi biedne, no aspoň to bol človek.

Nečakaný votrelec vyrušil Syderana z koncentrácie. Prudko otočil hlavu a prekvapene si prišelca premeral.

Rawdyk pocítil, ako puto myšlienkovej kontroly zaniká. Bleskovo švihol dlaňou a zrazil druidovi ruku skôr, než ten stihol zareagovať, prudko ho sotil dozadu, takže mastičkár stratil rovnováhu a padajúc sa zastavil až pri tovarovom pulte, pričom strhol so sebou niekoľko amfor i lektvarov.

Čarodej zaklial a roztiahol prsty k nepochybne veľmi nepríjemnej odvete, zatiaľ čo Rawdyk vytasil svoj meč, no to už medzi oboch súperov skočil neznámy prišelec a zabránil tak ďalšiemu konfliktu.

- Prestaňte, blázni! - zareval. - Náš nepriateľ je vonku!

Výkrik zaúčinkoval a Enlore váhavo prerušil svoje gesto. Jedným okom sledoval k úderu napriahnutého rytiera, no jeho hlavná pozornosť sa pomaly presunula k nezvanému čudákovi.

- Vastembor Hastinský, - zahundral namosúrene, prejdúc si po temene hlavy, ktorým bolestivo narazil o drevo. - To aspoň vysvetľuje, kto ma udal tamtomu, - opovržlivo kývol smerom k samurajovi, ktorý tiež pomaly spustil meč, no neprestal Syderana bedlivo a trochu obozretne pozorovať.

- Je mi ľúto starký, ale iste uznáš, že za situácie, v akej sa Ederwand nachádza, jednoducho nemôžem i naďalej zachovávať mlčanlivosť, - odvetil prišelec a pomohol Gedrixovi vstať.

- Lykantropi nemajú správanie a nikdy nedodržia dané slovo, - zahundral druid, stále ešte dosť namosúrene.

- Radšej mám označenie drakočlovek, - uškrnul sa barbar.

- A ja zase vlkodlak! – odsekol čarodej, pričom si oprašoval odev od zbytkov črepín z regálu, do ktorého narazil. - Na jašterov sa beztak skoro nikto z vás premeniť nevie a obvykle to nikdy nedotiahnete ďalej, než po unášanie zblúdilých oviec!

- Ale no tak, starký - narovnal sa Vastembor a pobavene porovnával druidov mešťanský odev so svojou vlastnou, žalostnou schátraninou, pozostávajúcou prevažne z nedbanlivo zošitých, a ešte horšie spracovaných kožušín rôznych divých zvierat, sotva pokrývajúcich jeho bederný pás. - Nebudeš na nás predsa kričať, keď sme ti priniesli čosi, po čom každý z vás pátra už celé tisícročia!

- Hm, - zamrmlal Syderan a zrak mu opäť skĺzol na malý kamienok, ktorý celú roztržku vlastne začal. - Asi nie, - pripustil neochotne a uchopiac ho medzi palec a ukazovák pohľadom ešte raz premeral podivný, podpovrchový obrazec v jeho útrobách.

- Dobre teda, vzdávam sa, - preniesol napokon a s buchnutím oprel drahokam o stôl. - Vysypte, čo máte!

Rawdyk zaodŕhal a váhavo zasunul svoj meč. - Nemáme veľa času, takže stručne, - odvetil. - Vastembor, - kývol na lykantropa, - si svojimi úžasnými schopnosťami i odvahou získal v našej armáde určité... dajme tomu výsadné postavenie. A preto, keď nám dvorný čarodej Loked vysvetlil tajomstvo onoho rubínu, poslúchli sme jeho radu, že v Iderii existuje iba jeden mág, čo by nám s podobnou misiou mohol pomôcť - vy!

Enlore si zahryzol do pery a pomaly prešiel ukazovákom po temnom obryse, ktorý sa tiahol naprieč stredom šperku.

- Predpokladám, že viete aspoň v základoch o čo ide, takže sa spýtam radšej priamo. Naozaj máte človeka, čo sfarbil oko detekcie týmto znamením?

Samuraj prikývol.

- Neuveriteľné! - odfrkol Syderan. Zamyslene zodvihol kamienok a znovu si ho obzrel, tentokrát obzvlášť pozorne, citlivými prstami kontrolujúc jeho povrch.

- Vyzerá byť pravý, - zahundral a zdvihol zrak oproti rytierovi. - Čo vlastne viete o čiernom drakovi?

- Nie veľa, - pripustil kapitán. - Ederwand bol odjakživa postavený na sile meča, nie kúziel. Po pravde, kým nám neskrížil cestu Lestred, mal som tendenciu pozerať sa na čarodejov ako na neškodných čudákov. Teda... Bez urážky. Napokon, dnes už viem, ako veľmi sme sa mýlili. Alchymista nás všetkých presvedčil o opaku.

- To ste sa, - odvetil druid bez úsmevu. - Ale neodpovedali ste na moju otázku.

Veliteľ pozrel mastičkárovi do tváre. - Vlastne by som celkom rád počul, čo si o ňom myslíte vy. Nech to môžem porovnať s palácovými informáciami, čo mám. Okrem toho Vastembor nie je príliš zasvätený, a to sa musí zmeniť. Stručné vysvetlenie sa mu zíde.

- Hm, - zamračil sa druid. - O čo vám ide?

- Neskôr, - odbyl Rawdyk otázku odmietavým gestom. - Povedzme, že ja a kráľ Hurlev máme určitý, dalo by sa povedať núdzový plán, v ktorom vás dvoch rozhodne potrebujeme.

Enlore skĺzol zrakom z bojovníka na lykantropa a po krátkom zaváhaní prikývol.

- Dobre teda, - odvetil, skrížiac končeky prstov. - Neviem síce, či je práve teraz najvhodnejšia chvíľa na rozprávanie starobylej legendy a samozrejme ako ostatne akákoľvek mystická otázka, je celý príbeh pomerne komplikovaná záležitosť, ale pokúsim sa byť stručný.

Ďaleko na juhu nášho kontinentu, v krajine zvanej Gandia, sa nachádza Vothallské pohorie, ktoré je podľa mnohých čarodejov stredom celého sveta. Nesúdim, či je to pravda, ale isté je, že najvyšším vrchom tohto masívu je čosi, čo sa rozhodne nedá označiť iba za obyčajnú horu. Ide o centrum magickej moci, akýsi lievik, kde sa raz všetky kúzla stretnú. Natrimceban, končiar Chaosu.

Syderan sa otočil a počas vysvetľovania vybral zo zadného pultu pár pohárov, do ktorých nalial obom poslucháčom trochu vína.

- Ako možno viete, sila každého čarodeja, dokonca i magického predmetu, závisí od množstva esencie, zvanej tiež Podstata, - pokračoval. - Ide o vrodenú schopnosť viazať kúzelnú energiu, manu, ktorú potom možno premieňať na konkrétne zaklínadlá. Čím viac jej mystik má, tým viac moci je schopný v sebe sústrediť a tým sú i jeho čarodejné možnosti širšie. Esencia je to, čo nás odlišuje od bežných ľudí a dedí ju vždy, po mágovej smrti, jeho najstarší potomok.

Avšak sila bezdetných zaklínačov, energia každého zničeného artefaktu, nemá viac na koho prejsť, nakoľko niet priameho nasledovníka, ktorý by ju absorboval.

Podstata, takto uvoľnená, putuje naveky do Natrimcebanu, presnejšie, do bájneho oblaku priamo v jeho útrobách. Podotýkam - bájneho, lebo v skutočnosti nikto presne nevie, čo vothallský vrch obsahuje. Stáročné výskumy najvzdelanejších alchymistov však túto, zatiaľ iba domnienku, pomerne spoľahlivo potvrdzujú.

Mnou spomenutý, nemenný zákon pohlcovania mágie, má dva zásadné dôsledky. Prvým, a pre nás menej významným je, že čarodeji sú vymierajúce plemeno. Pokiaľ po sebe nezanecháme syna, alebo dcéru, prípadne zničíme predmety, ktoré sme vytvorili, naša esencia sa stratí. Presunie sa a zostane navždy uväznená v Natrimcebane, mimo dosah ktoréhokoľvek smrteľníka.

Enlore sa mrazivo usmial. - Teoreticky. Je tu však i druhý dôsledok, ktorý si iste ľahko domyslíte. Sila, akú musel mrak od počiatku vekov nazhromaždiť, presahuje čokoľvek pozemské. Podstata každého bezdetného zaklínača, moc všetkých rozbitých amuletov, to všetko sa už celé milénia hromadí na jedinom mieste! Vo vothallskom vrchu Gandie! Čarodejovi, ktorý by získal prístup k tomuto zdroju esencie, sa otvoria možnosti o akých sa nikomu ani len nesnívalo! I tie najstrašnejšie invokácie sa stanú s tak ohromným množstvom many hračkou. Zaklínač, ktorý uchopí natrimcebanský oblak, bude doslova bohom na zemi! Bytosťou, čo prekoná každého.

- Predpokladám, že i Kradhara, - doplnil chápavo Hastinský.

- Veľmi správne priateľu, i Kradhara, - prikývol druid dôrazne. - Čo je mimochodom tak veľká hrozba, že pokiaľ viem i samotný Ederwand, ktorý sa o mágiu nikdy príliš nezaujímal, spolu s najväčšími veľmocami južanov, drží pod vrchom stálu posádku.

Oficiálne je to za účelom alchymistického prieskumu, no v skutočnosti ide o poistku, ktorá má zabrániť osamelým čarodejom ako ja, aby sa čo i len sa priblížili k jeho úpätiu. – Gedrix zazrel k samurajovi a trocha posmešne doložil, - Alebo sa snáď mýlim, pane?

Dogg pokrčil ramenom.

- Aby som povedal pravdu, donedávna som to sám netušil, problémy kráľovského cechu učencov ma príliš nezaujímali, - odvetil rytier. - No podľa toho, čo som sa dozvedel od samotného Conrada... Hej, myslím, že je to tak.

- Samozrejme, že je to tak, - vystrel sa druid do operadla, zodvihnúc Rawdykov rubín oproti slnku, prenikajúcemu rozbitou obločnicou. - I keď, - pokračoval lenivo, - až dodnes som podobné opatrenia pokladal za úplne zbytočné. Ak je však tento kameň skutočne pravý..., - Enlore ho položil na stôl a čulo sa priklonil k obom poslucháčom. - Tak máme naozaj vážny problém.

- Prečo? - opýtal sa Vastembor.

Mastičkár sa uškrnul.

- Do Natrimcebanskej hory nemôže len tak hocikto. Aby sa jej brána otvorila, musia pred ňou stáť dvaja vyvolení. Čierny a biely posol, takzvaní draci, priami potomkovia prvých ľudí zeme. Ba čo viac, obaja tam musia prísť dobrovoľne. Bez nátlaku, či akejkoľvek magickej kontroly. Za čo môžeme ďakovať bohom, pretože to znamená, že ani Lestredova helmica tu nič nezmôže. Tento kameň, - ukázal na rytierov rubín, - je takzvané oko detekcie a slúži práve na odhalenie vyvolených. Sám osebe nie je významný. Dôležitý je však ten, čo ho takto zmenil.

Druid posunul drahokam do stredu, aby naň obaja návštevníci videli a ukázal na tmavú krivku uprostred.

- Runy, čo v ňom vidíte sa zjavia, len keď ho niektorý z "drakov" uchopí. A tie môžu byť buď čierne, alebo biele, podľa toho o akého posla ide.

Enlore rozhodil ruky.

- Na svete je veľa bielych vyvolencov. Netvrdím, že ich nájdete na každom kroku, ale existujú. Dokonca i ja som jedným z nich. A pokiaľ viem, náš veľavážený kráľ Conrad Hurlev takisto. Ostatne, nie je na tom nič zváštne, "draci" obvykle vždy oplývajú výnimočnými vlastnosťami. Nedivil by som sa, keby i jeden z vás, alebo možno obaja, ste boli bielymi poslami.

- Len bielymi? - zastarel sa Hastinský.

Enlore sa krátko zasmial a luskol prstami.

- To je práve ten problém, kamarát! Čierni poslovia neexistujú! Nikto nikdy nevidel človeka, čo sfarbí kameň detekcie načierno! Nájsť vyvolenca nie je až tak hrozne ťažké, no do jedného sú svetlí. Osobne som neveril, že čierny drak vôbec existuje! Vothallská svätyňa zostala po miléniá nedotknutá z jednoduchého dôvodu! Niet bytosti, čo by dokázala otvoriť druhú polovicu brány! Lenže tento rubín...

- Obsahuje tmavé runy! - skočil mu do reči Rawdyk. - Osoba, ktorá sa ho dotkla je tým, stáročia hľadaným, čiernym potomkom! A naša armáda ho má vo svojich radoch! Čo znamená, že s vami, kráľom Conradom, prípadne hociktorým iným bielym drakom, môžeme Natrimceban ovládnuť!

Enlore váhavo prikývol.

- Podľa legendy... Áno.

- A vo vnútri je moc, ktorá zastaví Kradhara!

Druid pokrútil hlavou.

- Existencia mraku Podstaty je skoro určite pravdivá. Potvrdzujú ho naše vlastné pozorovania, práve tak, ako i starobylé zvitky... No napriek tomu... Nikto presne netuší, čo nás za stenou masívu čaká. A keby aj... Moc, ktorú oblak ukrýva, presahuje všetky poznané hranice. Čarodej, ktorý ju uchopí, môže na svet priniesť tyraniu stokrát horšiu, než Lestred!

Rawdyk sa usmial.

- I keby ste tým čarodejom boli vy?

Syderan zalapal po dychu.

- To myslíte vážne?

- Ten kameň je pravý, - odvetil rytier. - A keďže je ederwandská armáda v troskách, Natrimceban je naša posledná nádej na zvrat vo vojne. Ja i Hurlev sme rozhodnutí to skúsiť. Otázka len znie, či nám pomôžete.

Mastičkár zdvihol ruky v neveriacom geste.

- Veď ma vôbec nepoznáte! Prečo neoslovíte niektorého z vlastných alchymistov?

Rawdyk smutne pokýval hlavou.

- Väčšina z nich je mŕtva. Navyše Vastembor nám dal o vás viac, než len priaznivé referencie. Vraj ste jeden z najväčších zaklínačov, aký kedy žil. Táto miestnosť a následný krátky výpad, ktorého som bol obeťou mi jeho domnienku len potvrdzujú. Po pravde, už dávno som sa necítil tak bezmocne, ako vo vašom myšlienkovom zajatí a ja nie som z tých, čo porážku priznávajú radi a voči čarodejom už vôbec nie.

Veliteľ pokrčil ramená a upil si z pohára.

- Klamal by som, keby som povedal, že vám bezvýhradne dôverujem. Svoje schopnosti ste však dokázali. A čo je najpodstatnejšie... Nemám na výber. Ederwand nikdy nevynikal v mágii a náš cech učencov je v troskách. Najlepší zahynuli pod Kradharovým kúzlom. Orkské oddiely budú v Iderii v priebehu hodiny, najviac dvoch. Ste jediný čarodej, ktorý tu zostal a ktorý má dostatočné vedomosti, aby aj uspel. Pričom podľa Hastinského ste tiež jediný, ktorý dokáže odolať pokušeniu, čo mu moc vothallskej hory prinesie.

Enlore sa rozosmial.

- Ďakujem za dôveru, ale asi vás trpko sklamem. Nemám ani poňatia, čo nás v Natrimcebane čaká. Ak sa tam i nejakým podivuhodným zázrakom dostaneme živí, najskôr všetci skončíme v starobylej pasci, alebo ešte horšie - prekliati naveky.

Na druhej strane... Vnútro centrálnej svätyne nepozná nikto. Takže ak už chcete podobné šialenstvo skúsiť, bude to vždy lepšie so mnou, ako s niekym iným. Znie vám to dostatočne odhodlane?

Samuraj sa uškrnul a vstal.

- Určite. Nebojte sa. Aby som povedal pravdu... Ja a kráľ Conrad to vidíme rovnako. Lenže... Je to posledná nádej, a tak je voľba vlastne veľmi jednoduchá. My sme sa už rozhodli a otázka iba znie, či sa k nám pripojíte. Zatiaľ, čo sa tu dohadujeme, vothallská výprava sa už chystá. Aj tak budeme mať čo robiť, preniknúť z Lestredovho obkľúčenia.

Mastičkár prikývol.

- Myslím, že pôjdem, - súhlasil, ukážuc okolo. - Zbalím si však pár nevyhnutností. Na ceste sa nám ešte zídu, verte mi.

Syderan otvoril kožené vrecko neveľkých rozmerov a slabé zaiskrenie na jeho okrajoch i mágii neznalému Rawdykovi prezradilo, že ide o jeden z prenášačov, očarovanú brašňu, ktorá je vďaka mystike schopná bez zvýšenia hmotnosti poňať nesmierne množstvo menších predmetov.

Podobne kúzelné zásobárne boli na cestách dobrodruhov vonkoncom neoceniteľné, no i samotný Ederwand vlastnil len niekoľko zachovalých kúskov. Zdalo sa, že Enlore bude naozaj hodný svojho titulu arcidruid.

- Mimochodom, kým pracujem, - odvetil mastičkár, baliac do zázračnej tašky najrôznejšie lektvary, - možno by ste mi mohli povedať niečo o našom čiernom drakovi. Kto to je?

Kráľovský veliteľ zneistel.

- No, ehm... Nebudete mi najskôr veriť, ale ide o mníšku nižšieho rádu uctievačiek Plamenného bratstva. Vlastným menom Yglika Harven, - zamrmlal nezreteľne.

Čutora v Enloreho ruke zmeravela.

- Kto, že je to? - zalapal zaklínač po dychu.

- Jedna z obšťastňovačiek. Strážkyňa Selekovho kultu.

- Á, to sú tie sväté kurtizány Iderie, nemám pravdu? - vložil sa do rozhovoru lykantrop. - No teda Rawdyk..., - Hastinský sa pobavene plesol po stehne. - Teraz už chápem prečo si s tým robil také tajnosti! Je aspoň pekná?

- Žarty nabok, - zamračil sa samuraj. - Myslím to smrteľne vážne a viete, aké komplikácie to znamená. Ide o ženu bez akýchkoľvek bojových skúseností, jediným poslaním kňažiek Vtelenia je vyzerať, ako vyzerajú. To dievča by zablúdilo i v pobrežnom lese a jej ochrana bude doslova pekelným poslaním, pri ktorom nesmieme zlyhať! Či sa to niekomu páči, alebo nie, ide o čiernu dedičku a ako tvoj druid práve sám potvrdil, pravdepodobne jedinú známu bytosť, ktorá nám môže otvoriť Natrimceban!

Gedrix fľochol na rytiera ľadovým pohľadom.

- Lepší "rád" ste jej naozaj vybrať nemohli! Vraj kňažka, pche! Jediným poslaním týchto dievčat je raz v mesiaci si vyzlečené ľahnúť pred zlatým oltárom, aby sa na nich senilní Selekovi kňazi a ich chlípni poskokovia ukájali. Omámená nahotinka má byť po stáročia hľadaný tmavý drak?

- Rúhate sa! - okríkol ho veliteľ podráždene. - Plamenný boh je ochranca Iderie a rituál udobrenia je významný obrad pre bezpečnosť celého mesta!

- Čoho dôkazom je Lestred pod našimi hradbami, - odsekol druid opovržlivo. - Pravdepodobne neroztiahla nohy minulý mesiac dosť široko! Okrem toho, ja som Syderan. O vašich bohoch si môžem myslieť, čo chcem!

- Prestaňte! - zahriakol ich Vastembor, keď videl, ako sa schyľuje k hádke. - Predpokladám, že Ederwand nie je ešte natoľko neschopný, aby si tak významnú skutočnosť neoveril.

- Presne tak! - odsekol Rawdyk podráždene. Náš alchymistický tím ju podrobil dôkladným testom! Tento kameň je len jedným z mnohých!

- Myslel som rituál, - nezdržal sa lykantrop. Samuraj ho ignoroval.

- Možno nepatríme k ríšam, ktoré by mágiu extra pestovali, ale nie sme ani hlupáci! Znak vyvolenkyne sa u nej prejavil výnimočným zovňajškom, inak je tuctovou dedinčankou! Vysvätenie za sestru oltára bolo pre ňu najvyššou poctou! Rozhodne sa nejedná o akési "pohanské šľapky", ako sa tu snažíte naznačiť!

Čarodej prekvapene zodvihol obočie.

- Pochádza z vidieka? Myslel som, že uctievačky musia byť občanmi hlavného mesta.

- Vidím, že sa vyznáte, - zavrčal Rawdyk napoly uznanlivo, napoly zlostne. - Harven je výnimka, v skutočnosti ju vychovali astranskí elfovia, hoci sama dlhovekou nie je. Konkubínou Plamenného boha sa stala sotva pred rokom, krátko nato, čo náš vrchný magister odhalil jej tajomstvo. V podstate išlo o Conradov nápad ako ju udržať pod dozorom. I keď pravda... myslím, že vzhľadom na jej vek, výzor i povahu tam zapadla celkom dobre. Doba je zlá, zvlášť pre elfov a byť kňažkou Iderie je rozhodne lepšie, než vyjedať s potulnými bardmi odpadky, nemyslíte?

Syderan sa zaškaredil.

- Vek a povahu... uctievačka... Počujte Dogg a tuší vôbec to úbohé stvorenie, čo ju čaká? Pochod cez krajiny, z ktorých sa nezvyknú vracať ani najväčší hrdinovia? Rituálna tanečnica na vojnovom úteku južným územím? Bohovia! Je vám jasné, tebe i Conradovi, že najneskôr do týždňa nám ju skosí zimnica?

Kapitán vzdychol a rozpačito sa poškrabal po pleci.

- Yglika je plne oboznámená so samovražednosťou misie a je rozhodnutá nám pomôcť, - prehovoril napokon. - Sám ste povedali, že bránu Chaosu nemožno otvoriť, ak by sa obaja posli pred ňu nepostavili dobrovoľne, takže sme jej naozaj nezatajili nič. Pokiaľ ide o výcvik... Myslím, že tu niet o čom diskutovať. Pozrite, - samuraj sa začínal znova trochu durdiť. - V momentálnej situácii podobné reči nikam nevedú. Je jasné, že by som mal radšej za čierneho vyvolenca niekoho z elitných dôstojníkov mojej armády, ale tak tomu osud nechcel. Kľúčom je neskúsené dievča a my to musíme akceptovať. Neviem, čo k tomu môžem dodať viac.

Enlore sa oprel o stoličku a zmierlivo uškrnul.

- No dobre! Súhlasím... a ospravedlňujem sa! Nie je azda až taký hriech, ak som po prvotnom šoku neudržal na uzde svoje pochybnosti! Zvlášť v svetle, akom sa mi to javí. Poďme teda ďalej! Aký je váš postupový plán v tejto bláznivej situácii?

- Veľmi neuvážený, - pripustil Rawdyk znechutene. - Faktom je, že vzhľadom na Lestredov triumf máme menej než hodinu k tomu, aby sme vypadli. Čo je na akúkoľvek solídnu prípravu málo. - Samuraj vzdychol a prepustil trocha sympatie do svojho hlasu. - Pozrite, ja viem, že je to šialené. I Conrad to vie. Uvedomujeme si riziká, aj aká malá šanca je na úspech. To, čoho ste tu dnes svedkom, nie je akási dôkladne premyslená akcia, z ktorej by sme azda boli nadšení! Nanešťastie, iderská armáda po dnešnom masakri prakticky zanikla a je to to jediné, čo nám ešte ostalo.

Nemá význam si čokoľvek nahovárať. S najväčšou pravdepodobnosťou zahynieme skôr, než úpätie Natrimcebanu vôbec uzrieme. Prípadne nás, krátko za hradbami, chytí Kradhar. Opakujem však, že šanca na úspech existuje a keďže ako ja, tak i kráľ Hurlev sme prisahali brániť Ederwand až do posledného dychu, musíme to skúsiť! Bez ohľadu, či nám pomôžete! S vami však bude nádej o čosi väčšia.

Rawdyk sa pohupol na stoličke, až jeho brnenie zavŕzgalo.

- Zatiaľ, čo sa tu s vami bavím, Conrad pripravuje vyvolenkyňu na cestu. Rozhodnutie už padlo. Do hodiny opúšťame palác. Ja, kráľ, Vastembor, Yglika a podľa možnosti aspoň jeden skúsený mág. Iba ako malá skupinka na všetko odhodlaných dobrovoľníkov máme šancu prekĺznuť cez Kradharovu obruč. Našťastie sme všetci bieli poslovia, takže aj keď niekto zahynie, stále môžme bránu otvoriť. Jediný, kto musí prežiť za každú cenu je ona. Potrebujeme však niekoho, kto má dostatok schopností, aby nás v prípade úspechu previedol vnútrom Natrimcebanu a následne ovládol oblak kúzelnou mocou.

Musí to byť nielen skúsený čarodej, ale zároveň človek s dostatkom múdrosti a úcty k rovnováhe, aby podobnú príležitosť nezneužil. Uchopením stratenej esencie získa silu zničiť Kradhara, no súčasne musí v sebe nájsť dostatok zodpovednosti i sebaovládania, aby nepremožiteľné žriedlo znova upustil.

Prameň nesmie byť použitý na nič iné ani na očividne dobrú vec! Čím dlhšie budeme mať všemocnosť pod kontrolou, tým ťažšie sa nám s ňou bude lúčiť! Lestredova porážka a koniec! Potom svätyňu zas uzavrieme.

Rawdyk kývol na drakočloveka, ktorý pozorne povedľa načúval.

- Hastinského mám ja i kráľ Hurlev vo veľkej úcte. Ak mi on tvrdí, že ste čestný muž a najväčší druid, akého kedy poznal, verím mu. Väčšina našich alchymistov padla a keby aj nie... Viem veľmi dobre, že ederwandskí mystici za veľa nestoja. Ste naša posledná... a zúfalá nádej. Takže ešte raz a definitívne... Idete do toho?

Syderan zahmkal, pozerajúc striedavo na oboch kráľových vyslancov.

- Vlastne by som sa vám mal asi poďakovať, - prehovoril napokon a uprel svoj prenikavý zrak na lykantropa - Čo si myslíš ty, ovčiar? Máme šancu prekĺznuť s dvadsaťročným dievčaťom, čo najskôr nikdy nesedelo v sedle, cez orkské oddiely a krajiny plné barbarov až k vothallskému údoliu?

Drakočlovek sa uškrnul.

- Úprimne? Ani náhodou! Bude mi však cťou a osobným potešením kryť telom jednu z tých blankytom vyfintených pobehlíc. Musíš uznať, že nevzdelanému poločloveku, ako som ja, to za pár oštepov v kožuchu a biednu smrť v bačorinách rozhodne stojí! Najmä ak je alternatívou lízať boty nejakému privandrovalcovi, ktorý mu vyvraždil celý kmeň.

Enlore vzdychol.

- Skoro som dúfal, že aspoň raz prehovoríš vážne. Napriek tomu súhlasím. Neverím, že tento bláznivý nápad môže skončiť inak, než našou smrťou, no ak sa už raz do podobného podujatia dáte, je mojou povinnosťou strážcu rovnováhy vám pomôcť. Keď už pre iné nie, tak aspoň preto, že v otázke dobrovoľného odovzdania oblaku naspäť hore skutočne neverím nikomu, okrem seba samého.

- Výborne! - odvetil Rawdyk a vstal.

2 Útek

Trojica dobrodruhov vcválala do narýchlo postaveného tábora pod mestkými hradbami práve včas, aby prichytili kráľa Conrada, ako sa o čomsi vybavuje so svojím zbrojnošom. Pravda, ederwandský panovník nepatril zrovna k vladárom, ktorí by sa často dali pristihnúť na tróne a z jeho správania, či odevu by cudzinec nikdy neuhádol, že ide o najmocnejšieho muža obrovskej Katramie, aliancie severných zemí pod jeho vedením.

Conrad Hurlev bol podobne ako jeho veliteľ, Dogg Rawdyk, predovšetkým bojovník, hrdina, ktorý svoje postavenie dosiahol sám a ako taký sa len pramálo zaujímal o dvornú etiketu, či prejavy pochlebovania. So svojou armádou jednal vždy otvorene a priamo, akoby bol jedným z nich. Nikdy neváhal bojovať v prvých radoch a hoci mu to vynieslo okrem slávy i veľa nebezpečných zranení, najskôr i to bolo príčinou jeho neuveriteľných úspechov.

Za svoje umenie s mečom sa totiž rozhodne hanbiť nemusel. Čo Rawdyk dosahoval rýchlosťou a priam zázračnou znalosťou šermu, jeho panovník takmer vždy vyrovnal brutálnou silou, spojenou s buldočím odhodlaním a odvahou.

V priamom súboji by samuraj najskôr svojho kráľa porazil, no bol to práve Conradov diplomatický um a zmysel pre vedenie celých armád, ktorý spôsobil, že na trón Ederwandu zasadol nakoniec on.

A možno ešte i akási charizma, ktorú mal oproti večne uhundranému, skôr pesimisticky naladenému wasynkskému majstrovi nepochybne väčšiu. Keď už pre iné nie, tak aspoň vďaka skutočne herkulovskej postave.

Prvý rytier však nepatril k príliš samoľúbym ľuďom a na svojho druha nežiarlil. S Hurlevom boli od nepamäti najlepší priatelia a aj keď toto puto nevystavovali verejne na obdiv, skôr naopak, ich neustále spory akoby naznačovali rivalov, v bojoch si neraz prejavili absolútnu loajalitu záchranou života jeden druhému, a to i za cenu riskovania vlastného. Počas ederwandského vzostupu si pár hlupákov navrávalo, že by medzi nich mohli vraziť klin, no rýchlo zistili, že i keď sa Conrad s Rawdykom navonok sústavne hádajú, predstava, že by jeden z nich zradil druhého, je naivná. Keby nešlo o tak veľmi fyzicky odlišné postavy, mnohí by sa iste domnievali, že ide o dvoch bratov.

- Yglika je zbalená? - vyštekol Rawdyk, sotva zoskočil zo sedla. Vôbec sa neunúval prejaviť voči svojmu monarchovi akúkoľvek poctu, či aspoň mu uviesť dovedených spoločníkov. Hurlevovi to ani za mak nevadilo. Každý, kto kráľa len trocha dôverne poznal, vedel ako z hĺbky duše opovrhuje noblesnou maškarádou a nenávidí každý okamih, kedy musí v rámci štátnických rokovaní aspoň na chvíľu vyzerať a správať sa ako vladár a nie vojak.

- Myslím, že hej, - odvetil panovník, kývnuc hlavou k jednému z poľných prístreškov. - Je v stane.

- Harven! Hááárven! - zakričal rytier naznačeným smerom.

- Nie som hluchá, - ozvalo sa vzdorovité zašomranie a vstupnou látkou vykĺzla mladá postava.

- Gedrix Enlore, arcidruid Syderinu, - ukázal veliteľ na mastičkára. - Conrad Hurlev, kráľ Ederwandu, Vastembor Hastinský, vodca južných lykantropov a napokon, - Rawdyk sa strojene otočil k prišelkyni. - Selekova mníška a nositeľka čierneho znamenia, Yglika Harven.

Podobné neformálne predstavenie tak významných osobností, navyše v značne nesprávnom poradí, pôsobilo dosť neohrabane, našťastie kapitána beztak skoro nik nepočúval. Conrad sa medzičasom totiž začal venovať naprávaniu svojho postroja a druid s Hastinským, ktorý sa s vyvolenkyňou tiež ešte nestretol, hľadeli ako uhranutí na tmavovlasé dievča oproti. Na ich obranu treba povedať, že neboli prví a rozhodne ani poslední, ktorým kňažkin výzor doslova vyrazil dych. Pred nimi totiž stála dokonalosť. Dokonalosť zvodkyne, nie čistej nevinnosti, vrátane neduhov, čo k tomu patrili. Archetyp osudovej ženy.

Vyvolenkyňa nebola azda v ničom úplne vzorová kráska, no napriek tomu, či azda práve preto vyzerala až neskutočne príťažlivo. Hoci mala postavu trocha pomenšiu, ba takmer útlu, jej boky i hruď boli zmyselne plné, avšak nie natoľko, aby ju i ten najväčší puritán na skvelé proporcie mohol obviniť z nadváhy. Yglikine výrazné, bezchybne tvarované prsia totiž od oblých kriviek nižšie oddeľoval i naďalej športovo štíhly pás s pevným bruškom, čím sa jej výzor stával síce menej klasický, no pritom naďalej nesmierne úchvatný.

Tesná vesta, s pomerne veľkým výstrihom, držiacim pokope len vďaka napnutej šnúrke medzi košíkmi a odhaľujúcim tak značnú časť toho, čo väznili, celý dojem len znásobovala.

Kožený vršok končil nositeľke krátko pod hruďou, takže driek mala odhalený, vďaka čomu si druid nemohol nevšimnúť okolo malého pupočku, rad drobných tetovaní v tvare polmesiaca, preťatých bleskom.

Symbol by za normálnych okolností pôsobil celkom eroticky, no keďže Syderan jeho význam poznal, dych sa mu zrýchlil z úplne iného dôvodu.

Nedal na sebe však nič znať a po rýchlom pohľade nižšie na jej krátke, vypasované nohavice a drobné chodidlá uväznené v zašpicatených mokasínoch z baziliščej kože, uprel zrak späť do mníškiných očí.

Uctievačkina postava pôsobila fascinujúco, no jej figúra nebola nič v porovnaní s tvárou.

Nádherné, absolútne súmerné črty so zmyselnými i keď trochu prísnymi perami lemovala po stranách záplava hustých havraních vlasov, na ktoré by boli pyšné aj tie najdivokejšie víly lesov.

Tenká stužka okolo čela nedokázala zabrániť ich spurnej rozpustilosti, a tak padali v masívnych vlnách pomerne voľne svojej nositeľke na chrbát i plecia, ešte viac zvýrazňujúc dojem krásy spojenej s nebezpečenstvom.

Čo však skutočne odlišovalo prišelkyňu od všetkých žien, aké doteraz Vastembor i väčšina Ederwanďanov videli, boli jej oči. Posledný detail, ktorý však pocit romantiky, či nevinnosti neúprosne zahubil.

Uhrančivo zelenkavé dúhovky doslova kypeli inteligenciou a vzbudzovali dojem tajomna, ba takmer hrozby, pričom agresívne zvolené šminky okolo rias i viečok iba znásobovali tento efekt.

A aby toho nebolo dosť, Yglikina pokožka bola bledá, veľmi bledá i na na blondínu, čo v kontraste jej dokonale čiernych vlasov i obočia pôsobilo takmer upírsky. Táto anomália znamenala, že napriek nespornej kráse, dievča rozhodne nebudilo zdanie princeznej. Jej pôvab bol neprirodzený, znepokojujúco umelý, pričom tento jav ešte i sama otvorene podporovala. Temnou farbou si totiž nemaľovala len oči, ale z nejakého dôvodu preferovala načierno nalakované i nebezpečne ostré nechty, precízne vypestované na jej dlhých, štíhlych prstoch.

Stručne povedané, Astranka bola priam prototypom čarodejnice, sebavedomej ženy, ktorej nadpozemský pôvab dodáva predovšetkým mágia. Všetky alchymistky zneužívajúce kúzla na zlepšenie vlastného zjavu končili podobne. Na jednej strane zaklínadlá dodali neskutočnú krásu, no do každej črty nezmazateľne vryli svoj podpis neprirodzenosti, temnú stopu, že nejde o dobrovoľný dar prírody, ale naopak, o znásilnenie Osudu.

Do istej miery, uvažoval Enlore, to dávalo logiku. Ak je skutočne čiernym drakom, o čom už nemal takmer žiadne pochybnosti, formuje ju moc, ktorá je nemenej magická, než esencia mystikov. Žiadna rodená kráska nemôže byť tak úchvatná, jej vzhľad je dôsledok kúzelnej podstaty vyvolenkyne. Práve tak, ako i typické, obvykle už menej želané efekty iluzionistických prekliatí.

Čo však bolo zarážajúce, v Yglikinom prípade to vyzeralo, akoby priam chcela byť čarodejkou.

Tetovanie, makeup, farba nechtov... Človek by povedal, že normálne dievča by sa pokúsilo podobné črty skôr potlačiť. Zatiaľ čo ona si ich zvýrazňuje. A pritom - paradoxne - zaklínačkou naozaj nie je. Gedrix vyslal detekčné kúzlo ešte raz, aby si bol celkom istý. Nie. Nič. Kňažka nemala Podstatu a nikdy nebude schopná sama čarovať. Čo ako nepravdepodobne to vyzeralo, Dogg Rawdyk mal pravdu. Dedičstvo sa u nej prejavilo nezvyčajným výzorom, no to bolo všetko. Zaujímavé.

- Rada sa s vami stretávam, - preniesla Yglika prvé slová príjemným hlasom a bezvadne sa uklonila. Jej pátravý zrak preletel po prítomných a zastavil sa na Enlorem.

- Vy asi nebudete z Conradovej armády, že nie? - usmiala sa a vystrela k druidovi drobnú ruku na bozk.

Gedrix si nebol istý, či je práve toto najvhodnejší spôsob prijatia od obyčajnej mníšky miestneho kultu a už vôbec netušil, ako upútal jej pozornosť, no poslúchol pokyn slušných mravov a ponúkané gesto prijal. Ich pohľady sa na krátky okamih skrížili a prekvapený druid si odrazu uvedomil, že si ju i naďalej nepokryte obzerá, tentokrát však nie z pozície chladného analytika, ale zvodcu.

Došľaka, zasyčal v duchu a rýchlo sklopil zrak, sústrediac sa na dokončenie formality. To prekliate dievča bolo jednoducho úžasné! Úchvatné! A čo je najhoršie, veľmi dobre to vedela. Mám tristo rokov a vyvedie ma z rovnováhy ako dedinského mladíka, zahrešil v duchu.

Enlore dokončil úklon a jemné prsty vykĺzli z jeho dlane.

- Ďakujem, - usmiala sa Astranka a v očiach jej blysol záblesk pobavenia.

- Mala by si si dať kapucňu, - zareagoval Rawdyk, sledujúc výjav s namosúrene privretými očami.

- Prečo? - odsekla Yglika a jej prívetivosť bola tatam. Evidentne sa už so samurajom stretli a nepadli si zrovna do oka. Zdá sa, že máme prvý problém, pomyslel si druid, napoly škodoradostne, napoly neveselo.

- Pretože nás čaká osemdesiatmíľový cval a ako poznám tvoje jazdecké schopnosti, nemôžeš si dovoliť plytvať energiou na koketovanie, - odsekol rytier.

Miesto odpovede kňažka pohŕdavo odfrkla a vyšvihla sa do sedla.

- Čakám iba na vás! - zahundrala, tíšiac mierne protestujúceho hnedáka.

Kráľ pristúpil k Rawdykovi a nenápadne mu čosi pošepkal.

- Nezmysel! - odsekol Dogg nahlas. - Robím to len pre jej dobro. Ak nebude poslúchať, zahynie a nebude to moja vina.

- Napriek tomu nemusíš ostatných sústavne presvedčovať o nemožnosti dopraviť ju k Vothallu živú. Už tak tomu nikto neverí, - doložil Conrad polohlasne.

- Nič si z toho nerob, ja tiež nie a som tu, - uškrnul sa Rawdyk.

Kráľ rezignoval a otočil sa k čakajúcim druhom.

- Priatelia, skôr než začnem, chcem sa ešte raz ubezpečiť, či ste všetci dobrovoľne odhodlaní podujať sa na výpravu, ktorá nás čaká. Toto je totiž posledná príležitosť povedať nie, neskôr vás nahradiť nemôžem. Chápem, že sa to azda strhlo trocha narýchlo, ale tak už to vo vojne chodí. Moji vyzvedači hlásia obsadzovanie južných priechodov najvyšším možným tempom, orkovia sa nezdržujú dokonca ani svojou obľúbenou činnosťou po každej vyhratej bitke, to jest rabovaním a pálením. Je jasné, že Lestred vie, koho máme so sebou a chce kňažku za každú cenu, - hlavou kývol k Yglike. - Ak máme uniknúť, nesmieme viac stratiť ani presyp času.

Spoločníci prikývli a bez slova vysadli do sediel. Okrem hrdinov, ktorých sme si už predstavili, malo kráľa sprevádzať ešte zopár elitných vojakov a dvorný čarodej Loked, prinajmenšom v prvej fáze úteku.

- Osemdesiat míľ do zotmenia. Trúfaš si? - obrátil sa Conrad k Yglike.

- Urobím, čo budem môcť, - odvetila Astranka. - Viete, že som mizerný jazdec, mám len pár hodín tréningu na vašom dvore.

Hurlev prikývol.

- Vyrazíme, nie? - prerušil ich netrpezlivý samuraj, takmer prevrátiac očami. Ako keby Harvenin názor na to, či pochod zvládne, alebo nie, čosi zmenil. Rawdyk mal minimálne pochopenie pre starostlivosť o duševnú pohodu civilistov.

- Ešte niečo, - ozval sa Gedrix a popchol koňa smerom ku kráľovi, obtáčajúc si opraty okolo rúk. - Nerád by som začal spor kvôli domnelej neúcte, a preto sa radšej opýtam vopred. Ako vás máme volať? Jeho veličenstvo Hurlev?

Panovník sa zasmial.

- Pri Myrthovi! Proste Conrad! Žiadne bláznivé tituly nechcem ani počuť! Sme členmi dobrovoľného komanda. Honosné správanie je divadlo pre nafúkaných snobov zo zámockých osláv a na bojovej výprave beztak nemá čo hľadať. Disciplína áno, ale to je asi tak všetko. Ja nie som samoľúby namyslenec, na svoje postavenie som sa dostal z pozície vojaka a stále sa ním cítim byť! - Nakrátko sa uškrnul a po menšom zaváhaní dodal. - Ostatne, len čo nás uvidíte nadávať a odpľúvať si na zem po tom, ako niektorému z nás zabehne mäso práve skoleného jeleňa, uznáte, že osloviť ktoréhokoľvek z nás šľachtickou hodnosťou by bolo beztak nanajvýš smiešne.

- Pravda, - akoby mimovoľne ukĺzlo Astranke, civiacej uprene do sedla. No nezdalo sa, že by si urážlivo ironickú poznámku ktokoľvek všimol. S výnimkou druida. Ešte raz sa zahľadel na jej tvár, no tá bola skrytá pod lesom divokých, čiernych kaderí. Príliš ho to neupokojilo.

Nie je zaklínačka, detekčné kúzlo nič nevracia, no pri všetkých bohoch má na ňu priam učebnicové predpoklady. Tajomno, krása a všadeprítomná, arogantná drzosť. Dokonalá bosorka smrti, len ten kožený odev sa k nej nehodí. A samozrejme žiadna Podstata.

- Pane, - prerušil druidove myšlienky Rawdyk, osloviaci kráľa. - Pokiaľ máme uniknúť, je najvyšší čas.

- Súhlasím, - prikývol Hurlev, podajúc Syderanovi kryštáľovú guľu. - Myslím, že ako náš nový vrchný mystik sa o to postaráte najlepšie.

Enlore zodvihol kryštáľ, na ktorom sa pod jeho dotykom zjavili červené body s mapou krajiny.

- Solídny artefakt, monitoruje celú oblasť! - zdvihol prekvapený pohľad, ktorý sa zmenil na pátravý, potom, ako si všimol spokojnosť v Rawdykových očiach. V zápätí si uvedomil, že to bola skúška. Chceli si overiť, či sa naozaj vyzná. Prešiel rukou po povrchu a vzdychol. - Prvé oddiely dorazia k severnej bráne za moment. - prikývol vážne. - Je naozaj najvyšší čas.

- Hneď to bude! - zakričal praktický lykantrop, ktorý na svoj pochybný zovňajšok medzi časom predsa len natiahol aké-také brnenie a ako posledný vysadol na koňa. Conrad prikývol a keď videl, že sú naozaj všetci, ako prvý vyrazil smerom k dolnej veži, automaticky sledovaný celým sprievodom.

Gedrix s povzdychom popchol koňa a dohonil skupinu. Hoci bol skvelý jazdec, neznášal rýchlu jazdu, ochrancovi lesa bolo proti srsti nekompromisne zneužívať už aj tak zotročené zviera pod sebou.

Utečenci precválali popod hradbami a bez jediného pokynu sa prirodzene sformovali pod Conradovým vedením, držiac Ygliku v bezpečí svojho stredu. Skúseným bojovníkom kráľovo tempo pripadalo priam smiešne, no Hurlev vedel, čo robí. Pre netrénovanú jazdkyňu bola jeho rýchlosť doslova hranica možností a nemohol si dovoliť uštvať mníšku hneď na začiatku.

Astranka však napriek druidovým pochybnostiam o disciplíne uctievačiek, nechcela sklamať o nič menej. Napokon, nebola rodenou kňažkou ani nezodpovednou elfkou, čo na prvý pohľad prezrádzali jej typicky ľudské črty.

Sústredila sa na jedinú úlohu, ktorú mala počas nasledujúcich hodín, totiž vydržať v sedle. Bez náznaku ponosov cválala s ostatnými a modlila sa, aby krehké telo dlhodobý šprint zvládlo.

Cesta prebiehala bez problémov, no i bez prestávok. Gedrix, využívajúc kryštáľovú guľu priebežne informoval Conrada o pohybe Kradharových vojsk a tí, akoby mali na odhodlanie utečencov ňuch, rovnako zvýšili tempo a stále hrozili uzavrieť ich obruč skôr, než sa cez ňu prešmyknú. Pod tlakom udalostí sa Conrad napokon rozhodol, že budú cválať i v noci, využijúc mágovo svetlo.

- - - - -

- Na tomto pláne mi vadí len jedno, - zahundral Rawdyk po dlhých hodinách, keď predsa len pomalšie tempo nočnej jazdy konečne umožňovalo zhovárať sa.

- A to? - opýtal sa kráľ.

- Vyzeráme, ako zbabelci, - zavrčal rytier. - Ideriu práve pohlcujú plamene a my...

Conrad sa trpko zasmial.

- Pokoj, priateľu. Nikto nás nebude obviňovať neprávom. To ti garantujem.

- Ako to?

- Mno... Ak si aj odmyslím reputáciu, ktorú sme si predsa len za tie roky vybudovali, odteraz máme len dve možnosti. Alebo uspejeme, čím všetci pochopia, že nás vinili neprávom, alebo sa nám to nepodarí a v tom prípade majú pravdu. Sme naozaj neschopní.

- Ja vravím o zbabelosti! - nedal pokoj Dogg. - Mali sme zostať a bojovať! Aspoň by to bola smrť so cťou!

Conrad mu čosi odvetil, ale jeho slová už inak vnímavý druid nezaregistroval. Podobné rozhovory boli Syderanovi cudzie. Človek buď niečo spravil, alebo nie. Zaoberať sa akousi cťou... Načo? Dôležité sú predsa výsledky.

Upamätajúc sa na túto poučku, čarodej potiahol uzdu svojho vraníka a zaradil sa priamo po boku temnej dedičky. Znepokojene sledoval strhanú tvár Astranky, ktorá počas vyše desiatich hodín namáhavej jazdy nevydala ani slovka protestu, no teraz mu neušlo, že zmenu spoločníka na západnej strane ani len nezaregistrovala.

Druid vyvolal kúzlo detekcie a jemne sa dotkol Yglikinho pleca. Čo zistil, ho vydesilo. Dievča nebolo vyčerpané. Nachádzala sa úplne na pokraji životných síl. Ak takto pôjdu ešte hodinu zrúti sa mŕtva zo sedla.

- Stáť! - zakričal zlostne. Skupina prekvapene pribrzdila.

- Čo sa deje? - otočil sa kráľ.

- Yglika potrebuje oddych, - odvetil Syderan. - Okamžite!

- Vylúčené! - zaprotestoval samuraj pohoršene. - Sám ste pred chvíľou povedali, že nás Kradhar po obvode hôr prenasleduje Ak sa teraz utáboríme, do rána budeme v skvelom zveráku a celá táto maškaráda bola úplne k ničomu. Čakali sme príliš dlho!

- Má pravdu, - zastenala Astranka. - Ja, ja môžem pokračovať.

Miesto odpovede Gedrix prudko šklbol uzdu jej kobyly. Podráždené zviera sebou trhlo a dievča, na hranici omdletia, stratilo rovnováhu a zviezlo sa do trávy ako podťaté.

Rawdyk zaklial.

- Mám niečo dodať? - mrazivo preniesol Enlore. - Alebo zastaneme, alebo za Kradharovu obruč priveziete mŕtvolu!

- Neprešli sme ani sedemdesiat míľ! - rozčúlil sa vodca Wasynkského rádu. - Miernym klusom po relatívne dobrej ceste! Ako chcete očakávať, že to žieňa prežije vothallské peklo? Neopustíme ani tento les a bude v podsvetí!

- Tvoj názor som už počul, Dogg! - odsekol Conrad a tiež zoskočil zo sedla. - Znamená to akurát, že musíme vylepšiť náš pôvodný plán, - zavrčal hlasom, z ktorého bolo jasné, že má porazeneckých nálad práve dosť. - Proste sa treba postarať nielen o jej prežitie v boji, ale i na ceste.

Gedrix pokľakol, opatrne zodvihol Ygliku zo zablatenej zeme a posadil si ju do lona.

- Je to vážne? - opýtal sa kráľ.

- Iba vyčerpanosť, všetko čo potrebuje je oddych, - odvetil čarodej. - Ak jej ho však v krátkej dobe nedožičíme, bude to vážne.

- Rawdyk má pravdu, nemôžme tu zastať, - zamračil sa kráľ. - Musíme sa dostať aspoň na goblinovo rázcestie. Môžete jej nejako pomôcť?

Mastičkár prikývol.

- Myslím, že hej. Prinajmenšom ju môžem načas odviezť. Nevyčerpávam koňa tak ako vy a som aj ľahší. Spomalí nás to, iste, ale nie natoľko, ako keby sme stáli.

Yglika zastonala.

- Bláznivá baba, - zafrflal Loked. - To nám nemohla aspoň povedať, že melie z posledného?

- Zavrite konečne klapačky! - zreval kráľ s nečakanou zlosťou. - Ak mala k mlčaniu nejaký dôvod, tak práve pre posmešky a hundranie, čo by si od vás musela vypočuť! Či sa to už niekomu páči, alebo nie, Yglika je jediný čierny drak, ktorého poznáme! A možno si iba gratulovať, že prejavuje k iderskému snaženiu toľko odvahy a ochoty.

- Bombibumbadum. Nech pri tom ostane! - zanôtil Hastinský. Hurlev v duchu prehodil najhoršie nadávky a takmer prepadol pokušeniu na nich zarevať, aby si uvedomili kto je tu vlastne vodca a kráľ, no napokon usúdil, že disciplinárna hádka by im v ich beztak zložitej situácii neprospela ani najmenej.

Enlore uchopil bezvládnu kňažku do náručia a chystal sa s ňou vyhupnúť na koňa, keď Astranka slabo zastonala a obopnúc druidovu ruku, mu trasúcimi prstami prekrížila prostredník s ukazovákom a zatlačila palec do dlane.

Čarodej sa prudko vytrhol a od šoku ju takmer pustil. Yglika mu totiž práve sformovala perfektný symbol preťaženia, gesto pomerne málo známeho zaklínadla, dostupného len pokročilejším mystikom prírody.

- Pomôž mi, - zašepkala chabo, nepatrne sa usmejúc nad jeho zdesením.

- Kto došľaka si? - precedil ohromene.

- Záleží na tom? - hlesla Yglika. - Momentálne potrebujeme poraziť Kradhara. Mierne posilnenie vydržím, som ešte mladá.

- Ty nie si dedinčanka! - hlesol, nevdojak sa obzrúc po Ederwanďanoch - Nie si ale ani elfka a druidka už vôbec nie! Odkiaľ u všetkých bohov poznáš našu mágiu? - Prudko ju vysadil k sebe a položil ruku na brušné tetovanie.

- Myslíš, že som si toto nevšimol? To je znak arwenských bosoriek, najnebezpečnejšieho spolku žoldnierskych zaklínačiek na svete! Ale ty u všetkých bohov nie si ani čarodejka, nemáš predsa Podstatu! Ako si k nemu prišla? Kto u Myrtha si? - Nešetrne s ňom zatriasol. - Odpovedz!

Yglika pokrútila hlavou, evidentne tak vyčerpaná, že sa ledva držala pri zmysloch. - Neskôr Enlore, ja... Prosím..., - vyvolenkyňa vzdychla a zavrela oči, nie preto, žeby chcela, len ju proste opustili všetky sily a stratila vedomie.

- - - - -

Uctievačka sa prebrala v Conradovom náručí. Nevedela, ako dlho bola v bezvedomí, ale fakt, že ju viacej neviezol Syderan, nasvedčoval skôr na pomerne značnú dobu. Skupina však cválala i naďalej nezmenšeným tempom a stále okolo nich vládla hlboká noc.

- Čoskoro dorazíme k Vlčiemu zubu, tam si odpočinieš, - usmial sa na ňu kráľ.

- Čo je to?

- Hostinec. Zástavka ktorú už zúfalo potrebuješ nielen ty, ale aj naše kone.

- Nie je to nebezpečné?

- Je, ale bude to uvážlivý risk, - odvetil Conrad. - Podľa toho, ako idú všetky zálohy po nás, Kradhar sa nejakým spôsobom dozvedel, na ktorej sme ceste. A vie aj kam smerujeme. Úkryt je nemožný, musíme byť proste rýchlejší, než on. To však dosiahneme len vtedy, ak naplno využijeme možnosti k odpočinku v čase, keď by sme aj tak museli spomaliť. - Zodvihol prst. - Pozri na oblohu a všimni si vietor. Za chvíľu by malo svitať, no hviezdy pritom vôbec nevidno. O necelé dva presypy tu máme búrku, akú ešte svet nevidel. Lepšie bude ju prečkať v kvalitnej chalupe, než pod stanom. Tunajšie kniežatá nerobia púte po svojej krajine a silne pochybujem, že nás ktokoľvek spozná.

Conrad kývol dvom zo sprevádzajúcich vojakov a tí sa na jeho pokyn oddelili.

- Naša ochrana, - usmial sa na dedičku. – Sú z krajiny Tarchéťanov. Nikto sa nevyrovná v stopovacích schopnostiach mužom savany. Ak sú Lestredovi otroci bližšie, než naznačuje magický kryštáľ, dozvieme sa to.

- Pane? - ozvala sa Astranka. - Myslím, že odteraz môžem cestovať aj sama. Spánok mi prospel a na chvíľu to zvládnem.

- Len sa pekne o mňa opri, - zavrátil ju kráľ. - Nenapredujeme oveľa pomalšie a sily sa ti v nasledujúcich dňoch ešte zídu.

- Si si istý, že to je ten pravý dôvod prečo ma nechceš pustiť? - žmurkol "čierny drak" provokatívne, dokazujúc tak, že mu je už naozaj o poznanie lepšie.

- Áno, - zarazil ju Conrad mrazivo, bez štipky humoru. - Až dôjdeme k hostincu, dáš si na hlavu pokrývku a budeš sa správať čo najnenápadnejšie, je ti to jasné? Si neskutočne krásna a čo je horšie, rada sa s tým hráš. Preto chcem, aby si mala raz a navždy jasno. Žiadne flirtovanie ani s okolím ani v mojej družine, rozumieš? Toto nie je romantický výlet. Si na vojenskej výprave a ja som jej veliteľ. Ostatne, len preto som ťa zobral Gedrixovi. Neuniklo mi, ako na teba pozerá, a čo je horšie, všimol som si, ako sa ti to páči. No nemysli si, že budem váhať dať ťa hoci aj zbičovať, ak porušením disciplíny ohrozíš úspech akcie! Ja nie som milosrdný kráľ i keď ma za takého maľujú, pretože ostatní tyrani sú ešte horší! Radšej ma neprovokuj! A nezabúdaj kto si!

Dievča naňho nahnevane zazrelo. Urazený vzdor, čiastočne z toho, že ani trochu nezabral na jej podpichovanie, vyšľahol z tých znepokojujúco zelených očí.

- Nemusíš sa hneď rozčuľovať, - zasyčala skôr zlostne, než s pokorou.

- Tykanie ti odpustím, - uškrnul sa Conrad a popchol koňa k prudšiemu cvalu, aby znemožnil ich ďalší rozhovor.

3 Vlčí zub

- Naozaj si myslíš, že je rozumné vliezť do tohto pajzla? - ohrnul Rawdyk nos nad barabizňou na okraji mesta Katheren.

- Nie, myslím si, že je to nevyhnutné! - odsekol kráľ. - Je stále noc a mesto sa neotvorí pred svitaním. No i tak by som nechcel zostať za hradbami. V situácii akej sa Ederwand nachádza nedôverujem nikomu, najmä pohraničným oblastiam nie. A mimo nich máme na výber len toto. Okrem toho sa schyľuje k búrke a obávam sa, že ani náš druid s tým nemôže veľa urobiť.

Zagánil na Ygliku, pretože mu neušlo, ako si ju zvyšok skupiny, teraz keď k tomu mali konečne príležitosť, nepokryte obzerá.

- Zahaľ sa do róby a drž tvár pod kapucňou. Nemám záujem hájiť tvoju česť proti bande pašerákov, ktorú ako uctievačka Plamenného boha beztak dávno nemáš.

- Na druhej strane aspoň nie som ožranský barbar, - vrátila mu Astranka sebavedome drzo, tentokrát naozaj prebudiac celú výpravu. Tak otvorený vzdor prostej kňažky proti donedávna najmocnejšiemu mužovi severného sveta zaujal všetkých.

Jedine pre Rawdyka, ktorý mal dračicu posledné dni na starosti, jej neposlušnosť nebola nič nové. Yglika si až prekvapujúco rýchlo osvojila jednať s nimi ako seberovnými. A to bolo, vzhľadom na nulové skúsenosti dievčaťa, no pritom najvyššiu dôležitosť, pomerne znepokojujúce.

- Pozor na jazyk, - zahriakol ju dvorný mág Loked, ktorého vďaka vysokému veku a akémusi odstupu voči komukoľvek, kto vyzeral ako ona, nechával dedičkin zjav dokonale chladným.

- Lebo čo? - odsekla Harven hlasom, pri ktorom všetkých zachvátil akýsi nepokoj, podvedomá predtucha nebezpečenstva.

Zelenkavé oči sa zablýskali v mesačnom svite a odrazu pôsobili nadmieru prenikavo, pohlcovali myseľ a doslova zrýchlili dych každého, kto sa do nich pozrel. Dievča rozhodne nebolo obyčajné, prinajmenšom patrila k rodeným kráľovnám, zriedkavému typu žien, čo by vo vhodnom postavení, budili posvätnú úctu a rešpekt.

- Som čierny drak, stačí ak poviem, že s vami ďalej nejdem a ste skončili! - pokračovala Astranka hrozivým tónom, ani nie vzdorovitého dievčaťa, ako skôr neobmedzeného vládcu krajiny. - Aby sa brána Chaosu otvorila, musím sa pred ňu postaviť dobrovoľne! Tak buďte všetci ticho, inak Kradhar zvíťazí hneď tu a na mieste! Môžte byť tisíckrát urodzení šľachtici a ja len obyčajná mníška, na tejto výprave sme si rovní! Je mi jedno, koho považujete za oficiálneho vodcu, stále som najvýznamnejšia osoba misie! A ak sa rozhodnem ísť dnu hoci aj nahá, je to iba moja vec a nikoho iného!

- Pusinka, - zaškeril sa Vastembor.

- Dosť rečí, ty osoba! - zahučal Hurlev, ohromený nečakaným výstupom. - Správaš sa ako rozmaznané decko. Od uctievačky Plamenného boha by som čakal viac rozumu. Stoj pekne v strede a v záujme nás všetkých, našej krajiny i seba samej sa snaž spolupracovať. Nemusíš baliť svojím noštekom prvého povaľača, na ktorého vo vnútri narazíme.

Najlepšie bude, ak nikoho ani len nenapadne, že si ženou. Schovaj sa pod čepiec, v plášti vyzeráš trochu ako nekromancer, to by mohlo poverčivejších odradiť od podrobnejšieho zízania na tvoju postavu.

- Čert nám bol dlžen takú slepicu, - zašomral Rawdyk lykantropovi.

- Neuveriteľne si začína dovoľovať, - prisvedčil Vastembor. - Od neurodzenej, v podstate kurtizány, nech je to akokoľvek nábožensky zaobalené, by som to v tak vyberanej spoločnosti a na podobne nebezpečnej výprave rozhodne neočakával.

- Zaslúži si prehnúť cez koleno, urobím to hneď, len čo bude misia u konca, - zavrčal samuraj, nasledujúc Conrada s Astrankou smerom k bráne Vlčieho zubu. Treba však povedať, že kňažka si nakoniec dala povedať a poctivo ukryla hlavu do nočného plášta, presne ako jej kráľ prikázal.

Skupina vošla do hostinca a ihneď upútala zvedavé pohľady miestnej bandy. Ktokoľvek movitejší, dával prednosť ubytovaniu vo vnútri mesta. Riskovať nočný prepad mohli len tí, ktorí, alebo nemali dosť peňazí na mestskú ochranu, alebo si chceli podobne ako Ederwanďania pre každý prípad zachovať možnosť zutekať. Zberba.

- Dve izby po troch ľudí, s výhľadom na ulicu - objednal nocľah Hurlev.

- Nie som palác, mám len päťky vzadu, - namietol tlstý krčmár a v očiach sa mu blysla jasná túžba ošklbať podozrivo dobre oblečených návštevníkov, ako to len pôjde.

- Tak jednu z nich. Nebudeme všetci spať.

- To ma nezaujíma, - odvrkol neokrôchanec. - Alebo si kúpite toľko chyží, koľko vás je, alebo môžte hľadať útočište pod korunami stromov, momentálne tam bude isto veľmi príjemne, - zachechtal sa cynicky, keď vonku po prvýkrát poriadne zahrmelo.

Na nepochybne dohovorený signál k jeho bokom pristúpilo zo šesť goblinských vyhadzovačov a ďalší kvázi-hostia sa otočili na svojich stoličkách, aby akosi dodali vyhrážke opodstatnenosť.

- No tak dobre, - súhlasil Conrad.

- Ó nie, nie dobre, - zachechtal sa výčapník. - Slečinka bude mať vlastnú komnatu, presne ako vyžaduje katherenský protokol. Dámska lóža je príplatok osem strieborných.

- Nemáme so sebou žiadnu dámu, - oponoval Enlore.

Miesto odpovede cez pult preskočil trpaslík zhýralého výzoru, no pritom svižný ako lasička.

Skôr než sa ktokoľvek z Katramisaňov spamätal, chytil Ygliku za plecia a strhol dievčine kapucňu z hlavy. Dlhé kadere sa jej rozpustili a celá miestnosť doslova utíchla. Tak nádhernú, zlou životosprávou nepoškvrnenú tvár, hraničiarski lotri už dávno nevideli.

- Vznešenú kurvičku spoznám na desať míľ kamarát, - zarehlil sa hostinský druidovi do tváre.

Ederwanďania bleskovo zaznamenali chlípne pohľady presily vagabundov v miestnosti.

- Toto nedopadne dobre, - zahundral lykantrop. Potom však už pozornosť všetkých zaujal malý zloduch, ktorý na Astranku zízal sťa na zjavenie a bledý, žeby sa mu krvi nedorezal, spätkoval pred Yglikou až k družine u stolov.

- Mo..., Mo..., Mordara, - zajachtal s takou hrôzou, že všetkým prebehli po chrbte zimomriavky.

- Kto? - zahučal krčmár a na tvári sa mu rozprestrel rovnaký úžas, miešaný s najvyšším zdesením.

- Daj im izby zadarmo, hlupák! - zvrieskol piadimužík, nevdojak prezradiac, kto je pravým vlastníkom Vlčieho zubu. Jeho hlas zaváňal hystériou. V zápätí padol na kolená a bľabotajúc začal zo seba súkať nesúvislé vety:

- Odpusťte mylady, netušili sme, že ste to vy, ešte raz sa ospravedlňujem za ten výstup, odpusťte, odpusťte mi, prosím! Netrestajte ma za môj nešťastný omyl.

Skupina, neschopná slova, hľadela na Ygliku, ktorá majestátne pokývla hlavou a vylúdila očarujúci, no zároveň poriadne mrazivý úsmev.

- Nič sa nestalo, priateľu.

Krčmár medzitým prešmátral svoje zásuvky a trasúcou rukou podal Gedrixovi kľúče so zlatistou obrubou.

- Je to od mojich súkromných izieb, pre vás samozrejme zadarmo, prepáčte, že sme nespoznali vašu vládkyňu, úctivý služobník, hlboko sa klaniam. Radi sa počas vášho pobytu uskromníme niekde inde.

- Čo to má znamenať?, - zašepkal Vastembor Astranke do ucha.

- Nemám potuchy, - odvetila Yglika. - S niekym si ma museli popliesť, len pekne hrajme túto komédiu.

Skupina, doprevádzaná zarazenými i vystrašenými zrakmi povaľačov, sledovala barmana na druhé poschodie, do síce úbohých, no predsa len na prvý pohľad najlepších častí hostinca.

- Keby ste niečo potrebovali..., - zajachtal majiteľ.

- Nie, vypadni! - vyštekla Yglika a doslova ho vyrazila z dverí.

- Čo to má znamenať? - zopakoval lykantrop, sotva sa za vyľakaným krčmárom zacvakla kľučka.

- To teda skutočne neviem, ale zahrala som to dobre, nie? - uškrnulo sa dievča. - Evidentne ma považovali za niekoho nebezpečného.

- Mordara, Mordara, - hundral Gedrix zamyslene. - Už som to meno počul, ale nedokážem si vybaviť kde.

Drakočlovek pristúpil k Hurlemu.

- Pane, nepáči sa mi to. Tvrdíte, že ide o kňažku nižšieho rádu a ja vám verím. No veríte jej? Yglika je rodená, uhm, kráľovná. Všimli ste si, ako to zvládla v hostinci? Nech už si ju s niekym pomýlili alebo nie, jej postoj bol dokonale presvedčivý. Sebavedomý, hrozivý. Naša uhrančivá spoločníčka je všetko, len nie anjel a mne sa zdá, že na mladú uctievačku Seleka, má až podozrivo dôverné skúsenosti s... proste vodcovstvom.

- Máme stopercentne overené záznamy o Harveninom detstve z Dachtanskej dediny, - zamiešal sa Rawdyk. - Než sme zistili, že je čiernou dedičkou, žila z ruky do úst, a tak sa nedivte, že jej svet pretvárky i povaľačov nie je cudzí. Kňažka Plamenného boha nemá priveľké obmedzenia, ich jedinou povinnosťou je obšťastňovať strážcu iderského ohniska, s čím, ako môžte vidieť, najskôr nemala ktovieaký problém.

Conrad sa uchechtol.

- Podľa interných informácií, Vtelenie si žiadalo takmer výlučne ju. Do očí bijúca prebitosť preto nemusí nič znamenať. Okrem toho ide o držiteľku Čierneho draka. Nemáme najmenšie znalosti, ako môže vyvolenie Chaosom ovplyvniť psychiku, isté však je, že na duši nesie temné škvrny posmrtnej stránky sveta. Dajte si to dohromady s doterajším životom a nemôžte od nej čakať neviniatko. S výnimkou príznaku obľúbenca však nemá nijaké špeciálne schopnosti, či už magického, elfského, alebo vlkodlačieho typu. Sám som tomu dlho nemohol uveriť, ale všetci moji alchymisti, vrátane vášho priateľa Enloreho potvrdili, že je to tak.

Ich rozhovor prerušilo zarynčanie okennej platne, ktorá v podobe úlomkov spadla dovnútra miestnosti. Otvorom prekĺzla tmavá postava, s diamantom v ruke, vrtká ako blesk. Bojovníci zareagovali takmer okamžite, no to už si votrelec strhol kapucňu.

- Petrinov! - zvolal Conrad. - Čo sa deje? - doložil v zlej predtuche. Stopárov príchod neveštil nič dobré.

- Pasca pane! Neviem ako, ale Kradhar vie o celej našej ceste s priam dokonalou presnosťou! Sme obkľúčení celou armádou jaskyniarov! Únik po zemi je nemožný!

- Dočerta! - zaklial Rawdyk.

Ederwanďania na seba bezradne pozreli.

- Naše kone sú vyčerpané, - zamrmlal Gedrix. - Neunikneme.

Miesto odpovede lykantrop rozrazil okno a vyzrel von.

- Chvála Gaie! - zahučal. - Čoskoro bude svitať, no mesiac ešte nezašiel.

- Čo znamená, čo? Mimochodom, ako to vidíš cez mraky? - nechápal Rawdyk.

- Všetci von! - zavelil Vastembor. - Slnko vyjde čo nevidieť, nesmieme strácať ani minútu. Tu sa vám na draka nezmením.

- Dokážeš urobiť bojovú formu? - zadivil sa Enlore.

- Lunárna fáza nie je najvhodnejšia, no som v plnej sile transformácie. A tma búrky mi pomôže. Myslím, že hej. Rýchlo vypadnime! Spať budete popoludní!

Yglika sa nervózne pomrvila.

- Nerada vám to komplikujem, ale v bdelom stave som od predošlého rána. Oddych v Conradovom sedle mi trochu pomohol, no obávam sa, že ďalší pochod s podobným vypätím viac nevydržím.

Zahanbene sklopila oči.

- Naozaj sa nedá niekde ukryť? Ja..., ja to nezvládnem. Som na konci so silami, verila som, že si konečne odpočinieme.

Rawdyk bezmocne rozhodil rukami.

- S civilistami nemám skúsenosti, tí majú od okamžiku vylezenia z postele pocit, že ďalej už nemôžu. Aký je názor druida? Za seba viem povedať len toľko, že ak sú stopárove informácie pravdivé, ostať na mieste sa rovná samovražde.

Enlore miesto odpovede otvoril jeden z prenášačov a vybral malú fľaštičku. Odskrutkoval mosadzné veko a vylial tretinu obsahu do nádoby s vodou.

- Je to vrcholne nezdravé, ale nemáme inú možnosť.

Zatrepal čutorou a podal ju Yglike.

- Napi sa, ale len pár glgov, nie je to najbezpečnejší prípravok. Ostatní tak isto. Čakajú nás boje, nemôžme si dovoliť, byť ako mátohy.

- Čo v tom je? - zastarel sa kráľ.

- Mačacia droga. Po jej užití nadobudnete silu ako znovuzrodení, no je to stimulátor najhlbších rezerv organizmu, ktoré by nemali byť čerpané. Používať prípravok pričasto, znamená istú smrť. Jedenkrát za rok to však nikoho nezabije. Len si na podobné triky nesmieme zvyknúť.

Yglika váhavo, bez najmenšieho elánu odpila pár hltov a podala nádobu kolovať. Gedrix sa nemýlil. Už po pár okamžikoch sa utečenci cítili výborne. Avšak nepokoj, že druid najskôr neklamal ani vo vedľajších účinkoch, im nedovoľoval prejaviť prílišné nadšenie nad silou prípravku.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Žezlo chaosu.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.