Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Phillip Margolin

Krvavé právo / VIOLENT CRIMES

Copyright © 2016 by Phillip Margolin
Translation © Anna Gibson, 2017
© Grada Publishing, a. s., 2017

Z anglického originálu Violent Crimes, vydaného nakladatelstvím Harper v roce 2016, přeložila Anna Gibson
Odpovědná redaktorka Barbora Srncová
Obálka Jakub Karman, Art007
Grafická úprava a sazba Roman Křivánek, Art007

Vydala Grada Publishing, a. s.,
pod značkou Cosmopolis v Praze roku 2017
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 6708. publikaci

Tisk FINIDR

Grada Publishing, a. s.,
U Průhonu 22, Praha 7

ISBN 978-80-271-9960-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-9959-4 (pdf)
ISBN 978-80-271-0027-9 (print)

KAPITOLA 1

AMANDA JAFFEOVÁ NEMĚLA na 7. června naplánované žádné jednání u soudu ani schůzku s klientem. Předpokládala, že bude celý den pracovat na zprávě pro oregonský odvolací soud, protože ji měla brzy odevzdat. Když ale vstoupila do recepce firmy Jaffe, Katz, Lehane a Brindisi a uviděla Christine Larsonovou, jak tam sedí vedle ustaraného muže, kterého Amanda nikdy předtím neviděla, něco jí napovídalo, že bude muset své plány odložit.

Amanda měla vysokou atletickou postavu se širokými rameny, jež byla důsledkem let strávených závodním plaváním. Nebyla štíhlá jako modelka, ale její ladnost, vystouplé lícní kosti a jasně modré oči přitahovaly pozornost mužů, kdykoliv vešla do místnosti. Protože nepočítala se žádnou pracovní schůzkou, měla své dlouhé černé vlasy stažené do culíku a oblečená byla do džín a jednoduchého trička.

Christine byla Amandin pravý opak. Měřila sto šedesát čtyři centimetry, byla mírně při těle, špinavě blonďaté vlasy měla sestříhané nakrátko a na sobě měla kostým od Armaniho s bílou hedvábnou blůzou. Christine se specializovala na obchodní a daňové právo ve velké oregonské firmě Masterson, Hamilton, Rickman a Thomas, což vyhovovalo její přímočaré, analytické povaze.

Muž sedící vedle Christine byl oblečený do řadového obleku, v němž se očividně cítil nesvůj. Měřil kolem sto osmdesáti centimetrů, měl svalnatá ramena, úzký pas a hnědé vlasy zastřižené po vojensku. Nervózně spínal a rozepínal ruce a Amanda si všimla, že má pod unavenýma hnědýma očima temné kruhy.

Sotva Amanda vstoupila do místnosti, Christine se postavila.

„Dobrý den,“ pozdravila, „vy jdete za mnou?“

„Ano. Najdete si pro nás chvilku?“

„Samozřejmě,“ odpověděla Amanda s úsměvem.

Christine úsměv neopětovala a Amanda si povšimla, že vypadá ustaraně.

„Amando, tohle je Tom Beatty. Pracuje jako koncipient v naší firmě.“

Muž se pomalu zvedl. Působil nejistě.

„Těší mě,“ prohlásila Amanda a napřáhla ruku. Beatty na okamžik zaváhal a pak jí rukou potřásl. Jeho dlaň byla vlhká a svou ruku rychle stáhl.

„Pro nikoho tu nejsem,“ řekla Amanda dívce na recepci a odvedla je chodbou do rohové místnosti s výhledem na kopce, jež se tyčily nad centrem Portlandu. Zdi místnosti byly ověšené diplomy z právnické školy a gymnázia, osvědčením o přijetí do Oregonské státní a federální právnické komory, dvěma abstraktními malbami, které koupila v galerii nedaleko svého bytu ve čtvrti Pearl, a fotografií centra Portlandu vyfocenou těsně před první světovou válkou.

„Tak co vás ke mně přivádí?“ zeptala se Amanda, když se za zavřenými dveřmi posadili.

„Tom byl včera v noci zatčen za napadení kvůli bitce v baru,“ řekla Christine. „Dnes ráno jsem za něj zaplatila kauci a doporučila mu, aby si tě najal.“

Amanda se obrátila k Beattymu. Ten měl oči upřené k podlaze a vypadal zahanbeně. Amanda usoudila, že aby získala jeho důvěru, musí si spolu popovídat o samotě.

„Tome,“ řekla, „poprosím teď Christine, aby nás tu nechala o samotě, zatímco my dva si promluvíme.“

„Byl bych raději, kdyby tu zůstala,“ řekl Beatty. Řekl to tak potichu, že Amanda musela napínat uši, aby ho slyšela.

„Známe se s Christine už od právnické školy a naprosto jí důvěřuji,“ ujistila Amanda Beattyho, „ale musím chránit privilegia vztahu mezi advokátem a klientem. Christine je právnička, ale zastupovat vás nebude. Pokud vyslechne náš rozhovor, mohl by ji předvolat prokurátor a byla by nucena vypovědět porotě vše, o čem jsme v soukromí hovořili.“

Christine se zvedla a sáhla Beattymu na rameno.

„To je v pořádku. Udělala bych to stejné, kdyby tě Amanda přivedla do mé kanceláře a žádala mě, abych tě zastupovala. Amanda je třída a postará se o tebe. Počkám v čekárně.“

Předala Amandě kopii stížnosti a opustila místnost. Amanda si papír důkladně pročetla. Beatty byl nařčen z těžkého ublížení na těle, které svými pěstmi a kopanci přivodil muži jménem Harold Roux.

„Než se pustíme do vašeho případu, povím vám něco o výsadách vztahu mezi advokátem a klientem. Všechno, co mi řeknete, až na několik výjimek zachovám v tajnosti. To znamená, že mě nikdo nemůže vyzvat, abych prozradila cokoliv z toho, co mi řeknete. I kdybyste se přiznal, že jste masový vrah. To také znamená, že ke mně můžete být naprosto upřímný, aniž byste se musel obávat, že poběžím za prokurátorem, hned jak odejdete.

Tak a teď mi musíte po pravdě říci, co se přihodilo, protože většina z toho, co pro vás budu schopna udělat, závisí na okolnostech případu. Zároveň si ale musíte uvědomit, že jsem také úřednicí soudu a jsem vázána morálními zásadami svazujícími mou profesi. Nemohu připustit, abyste křivě přísahal. Pokud by vás obvinili z bankovní loupeže a vy byste se mi přiznal, že jste tu banku vykradl, nemohu vás nechat vypovědět, že jste v té době byl v Idaho, a o loupeži tedy nic nevíte. Neprozradila bych, že lžete, kvůli důvěře mezi advokátem a klientem, ale požádala bych soudce, aby mi dovolil se vašeho případu vzdát, a svůj slib zachování mlčenlivosti bych neporušila.“

Beatty pohlédl Amandě přímo do očí. „Já nikdy nelžu a tu bitku jsem nezačal,“ řekl důrazně.

„Fajn. Tak mi povězte, co se tam stalo.“

„Ten bar se jmenuje Na Vyhlídce. Občas se tam chodím koukat na baseballové zápasy. Nemám doma televizi. Přišel jsem tam brzy, kolem páté. Zápas už byl rozehraný, hráli druhou směnu. Natočili mi pivo, zrovna když hráči Yankees obsadili všechny mety. Byl jeden aut a pálkař odpálil do dvojautu. Chlap na stoličce vedle mě vyskočil, vrazil do mě, takže se na něj vylilo moje pivo. To bylo všechno. Ale on musel…“

Beattymu se zrychlil dech, potemněl v obličeji a prudce sevřel pěsti.

„Jste v pořádku?“ zeptala se Amanda.

„Neměl jsem to dělat. Měl jsem se sbalit a odejít.“

Klient byl tak rozrušený, že o něj dostala strach.

„Nechcete trochu vody? Mám zavolat Christine?“

Beatty pevně zavřel oči a zhluboka dýchal. Ramena mu poklesla a hlavu si složil do dlaní.

„Promiňte,“ zašeptal.

„To je v pořádku. Vypadáte velmi rozrušeně. Přinesu vám sklenici vody. Budete mít chvilku na zklidnění.“

Amanda odešla z kanceláře a zamířila na recepci. Christine se postavila.

„Tvůj přítel se u mě v kanceláři zhroutil. O co jde?“

„Sakra,“ zamumlala si Christine pro sebe. „Tom má už něco za sebou,“ řekla Amandě.

„Co tím myslíš?“

„Sloužil v armádě, v bojové jednotce. Neřekl mi, co přesně dělal, ale myslím, že to bylo dost děsivé. Předpokládám, že působil v Delta Force 1, Navy SEALs 2 nebo něčem podobném. Léčí se u psychiatra pro válečné veterány kvůli posttraumatické stresové poruše. Vím, zní to, jako by to byl nebezpečný chlap, ale ve skutečnosti je to opravdu slušný člověk. Svědomitý a pracant. Když se vrátil zpátky do Států, zapsal se na večerní školu, doplnil si vzdělání a nastoupil jako koncipient. Je dobrý. Dokonce bych řekla, že je chytřejší než polovina advokátů u nás ve firmě. Navrhla jsem mu, aby šel studovat na právnickou fakultu, ale nechce. Tvrdí, že by to bylo příliš stresující.“

„Co myslíš, že se v tom baru přihodilo?“

„Podle mě se někdo, kdo neměl ponětí, do čeho se pouští, začal do Toma navážet. Nedovedu si představit, že by tu bitku vyvolal Tom, ale když někdo projde takovým výcvikem… Mohly se v něm probudit automatické reflexy.“

„Dobře. Jdu zpátky za ním, ale ty tu, prosím, počkej. Promluvíme si, až s Tomem skončíme.“

Amanda odešla do kuchyňky, kde natočila vysokou sklenici vody. Když se vrátila do kanceláře, Beatty se zdál být o něco klidnější.

„Omlouvám se,“ řekl, když mu podala sklenici.

„Nemáte se za co omlouvat. Lidé obvinění z trestného činu jsou vystaveni velkému tlaku, a to především když jsou nevinní. Tak, teď se napijte, pořádně se nadechněte a povězte mi, co se Na Vyhlídce přihodilo.“

1 Delta Force – plným názvem 1st Special Forces Operational Detachment-Delta. Elitní speciální vojenská jednotka v USA. Pozn. překladatelky.

2 Navy SEALs – plným názvem United States Navy’s Sea, Air and Land Teams. Námořní, vzdušné a pozemní týmy Vojenského námořnictva USA. Primární vojenský útvar zvláštních sil Vojenského námořnictva USA. Pozn. překladatelky.

KAPITOLA 2

TOM BEATTY CESTOU z Amandiny kanceláře nepromluvil ani slovo a Christine jejich mlčení prolomila až ve chvíli, kdy vcházeli do otočných dveří vedoucích do vstupních prostor čtyřicetipodlažní budovy ze skla a oceli, ve které se nacházely kanceláře firmy Masterson, Hamilton.

„Podívej, Tome, chápu, že se ti asi nechce, ale myslím, že bychom měli Daleu Mastersonovi o tvém zatčení povědět.“

Beatty ztuhl a Christine mu položila ruku na předloktí, aby ho uklidnila.

„Amanda pošle své vyšetřovatele, aby vyslechli svědky v baru. Pokud potvrdí tvou výpověď, tak máme podle Amandy velkou šanci, že prokurátor případ smete ze stolu. Myslí si, že v nejhorším případě se nám podaří soud vyhrát na základě teorie o sebeobraně. Řeknu Daleovi Amandin názor.“

„Tuhle práci opravdu potřebuji, Christine. Je mi tady dobře.“

„Pokud své zatčení zatajíš a někdo to zjistí, vrhne to na tebe špatné světlo. Znáš to staré pořekadlo, že s poctivostí nejdál dojdeš? Myslím, že bude nejlepší to Daleovi říct.“

O patnáct minut později uvedli Christine a Toma do rozlehlé rohové kanceláře Dalea Mastersona. Okna kanceláře vedoucí od podlahy až ke stropu jim poskytovala výhled na řeku a na sněhem pokryté svahy Mount Hood. Zakládající partner firmy byl vysoký muž s aristokratickými rysy, nosem Římana, jasně modrýma očima a šedivými vlasy.

„Co se děje?“ zeptal se Christine, když se s Tomem usadili do křesel pro klienty na opačné straně jeho pracovního stolu. Christine se napřímila. Působila sebevědomě a vyrovnaně. Tom seděl s pokleslými rameny, zrak upřený na desku stolu.

„Tom byl včera zatčen,“ řekla Christine.

Masterson se zamračil.

„Dnes ráno jsem ho vzala za Amandou Jaffeovou,“ rychle dodala. „Právě jsme se vrátili z její kanceláře. Tom sledoval baseballový zápas v baru nedaleko svého bytu, když se do něj pustil jeden z místních. Podle Amandy máme velkou šanci, že prokurátor případ smete ze stolu, pokud svědci potvrdí Tomovu výpověď. Tom si ale myslel, že byste o tom zatčení měl vědět.“

Masterson přikývl. „Jsem rád, že o tom vím, Tome. Vidím, že vám to dělá starosti, ale nemusí. Žádné kroky nepodniknu, dokud váš případ nebude uzavřen.“ Pak se usmál. „První věcí, kterou nám vtloukali do hlavy na přednáškách o trestním řízení, byla presumpce neviny u každého zatčeného občana. Byl bych špatným právníkem, kdybych váš případ předem odsoudil. Takže si s tím nelamte hlavu.“

Tom vydechl a narovnal se. „Děkuji vám, pane. Moc si toho vážím. Tahle práce pro mě mnoho znamená.“

„Christine si práci, kterou odvádíte, velmi chválí. Postarejte se o tuto záležitost a dejte mi vědět, až bude případ uzavřen.“

„Děkuji vám, pane,“ pronesl Tom znovu a společně s Christine se zvedli k odchodu.

„Christine, vy ještě chvilku posečkejte. Mám pro vás jistý úkol.“

Tom odešel, zatímco se Christine znovu posadila. Když za ním zaklaply dveře, Masterson se zadíval na mladší partnerku své firmy.

„To, co vám teď řeknu, musíte zachovat v naprosté tajnosti. Nemůžeme si dovolit, aby se o tom kdokoliv dozvěděl.“

„Chápu,“ řekla Christine a náhle znervózněla.

„Global Mining nejsou spokojeni s právním zastoupením jejich firmy. Před několika týdny nás oslovil zástupce Globalu a v této chvíli mezi námi probíhají tajná jednání.“

Masterson se odmlčel, aby dal Christine čas informace vstřebat. Global Mining byla jedna z největších důlních společností v Americe, a pokud by ji zastupovali, vydělali by miliony.

„Jistě si vzpomínáte, že jsme se před pár lety ocitli v těžké situaci. Země padla do recese a Francis & Striker se rozhodli, že naši firmu už nepotřebují, a místo nás zaměstnali právního poradce přímo ve své firmě,“ pokračoval.

Christine přitakala. Francis & Striker, zabývající se moderními technologiemi, bývali jedním z jejich největších klientů a firma přišla o velkou část svých příjmů, když se po rozepři ohledně poplatků za právnické služby rozešli.

„Firma Global se dozvěděla o naší finanční situaci a jejich obavy jsou jedinou překážkou, která brání tomu, aby si nás najali. Měli jsme tu nezávislého auditora, jenž kontroloval naše účetnictví, a ten sepsal zprávu, ve které přesně popisuje naše finanční postavení. Rád bych, aby sis tu zprávu přečetla a přednesla její výsledky při našem jednání s lidmi z Globalu, které se uskuteční za pár týdnů.“

„Oceňuji vaši důvěru, ale proč chcete, abych tu zprávu přednesla já? Jistě byste to mohl udělat vy nebo pan Hamilton.“

Masterson se usmál. „Jsem rád, že si to myslíte, ale Mark i já jsme advokáti, ne finančníci. Nemáme vaše znalosti, co se týče daní a peněžních záležitostí.“

Christine se narovnala. Přizvali ji na významné jednání a ona tušila, že když se jí podaří provést svůj úkol ke zdaru firmy, její kariéra se posune o významný krok kupředu.

„Děkuji vám za prokázanou důvěru,“ řekla.

„Naši důvěru si zasloužíte. Nechám vám poslat zprávu od auditora a cokoliv dalšího budete potřebovat. A ještě, udělala jste dobře, že jste ke mně Beattyho přivedla. Má výborného advokáta a jsem si jist, že Jaffeová mu cestu právními úskalími ulehčí.“

KAPITOLA 3

JAKMILE AMANDA VYPROVODILA Christine a Toma Beattyho ze dveří, vydala se chodbou ke kanceláři Kate Rossové, firemní vyšetřovatelky. Při chůzi přemýšlela nad tím, čím teď Tom Beatty prochází. Pro Amandu nebyla posttraumatická stresová porucha nic nového. Před několika lety ji uvěznil masový vrah zvaný Chirurg.

Podařilo se jí uprchnout bez újmy na fyzickém zdraví, ale trauma z únosu zanechalo jizvy na jejím psychickém stavu. PTSP byla strašlivá a ochromující. V současnosti byla Amanda víceméně v pořádku, ale to, co si prožila v rukou řečeného Chirurga, trvalo jen pár minut. Nedovedla si představit, jaké to muselo být, čelit hrůzám války opakovaně.

Kate Rossová měřila 174 centimetrů. Její snědá pleť, velké hnědé oči a kudrnaté černé vlasy jí propůjčovaly poněkud exotické vzezření. Dnes měla na sobě přiléhavé džíny, bílou košili pánského střihu a tmavě modrou vestu. Kate původně pracovala pro portlandskou policii, pak začala působit jako soukromý detektiv pro největší portlandskou advokátní kancelář, firmu Reed, Briggs, Stephens, Stottlemeyer a Compton. V době, kdy pro tuto firmu pracovala, požádala Kate Amandu, aby zastupovala jejího mladého kolegu jménem Daniel Ames, který byl obviněn z vraždy. Poté co se Kate a Amandě podařilo očistit Danielovo jméno, se z Kate a Daniela stali milenci a oba nastoupili do Amandiny firmy.

„Máme nového klienta,“ řekla Amanda, když se posadila.

„Co je to za případ?“

„Obyčejné napadení. Náš chlápek vejde do baru…“

„To zní jako starý vtip.“

„To by začínalo, že do baru vejde rabín, kněz a buddhistický mnich. Tohle je vážná záležitost.“

Kate zvedla ruce. „Omlouvám se. Pokračujte, bwana 3.“

„Tom Beatty – náš klient – seděl na stoličce v baru Na Vyhlídce, sledoval baseballový zápas…“

„Ten bar znám.“

„Myslela jsem si to. Nicméně Tom říká, že tam bylo narváno. Hrál se důležitý zápas. Harold Roux, který seděl vedle našeho klienta, vyskočil, rozhodil ruce a strčil Tomovi do piva. Pivo polilo Rouxe a ten obvinil našeho klienta. Tom se omluvil, ale to panu Rouxovi nestačilo a dal Tomovi pěstí.“

„Takže náš chlápek tvrdí, že to byla sebeobrana?“

Amanda přitakala. „Ale má to jeden háček. Náš klient byl v Navy SEALs a účastnil se boje v Afghánistánu a Iráku. Odmítá mluvit o tom, co přesně tam dělal, ale domnívám se, že to byla síla. Smůlou pro Harolda Rouxe bylo, že pan Beatty ví, jak se bránit, a – jak zdráhavě přiznal – jde mu to moc dobře.“

„Co se Rouxovi stalo?“

„Leží v nemocnici.“

„Sakra.“

„Jo, sakra.“

„Jak vážná jsou jeho zranění?“ zeptala se Kate.

„To už musíš zjistit ty. Obstarej si policejní zprávu, zajdi Na Vyhlídku a pokus se najít někoho, kdo u té rvačky byl.“

Bar Na Vyhlídce byla stará putyka pro místní štamgasty, která stála na rohu uličky o třech blocích, plné lákavých módních butiků, galerií a restaurací. Ulička procházela rezidenční oblastí pro střední vrstvy v jihovýchodní části Portlandu. Kate vešla do příšeří putyky ve čtyři hodiny odpoledne. Předpokládala, že tam v tuto dobu nebude tak plno. Trojice mladých mužů u stolu popíjela pivo a zakusovala hamburgery. V zadní části baru se v kóji za smíchu a tichého hovoru vlastního čerstvým milencům muchloval mladý pár. U baru seděli dva štamgasti, oči přilepené na obrazovku zavěšenou ke stropu, na jejímž monitoru se odehrával baseballový zápas.

Barmanovi bylo kolem čtyřicítky, měl pleš a vystouplý pupek. Vytíral politou podlahu na konci barového pultu nedaleko dveří. Kate se posadila přímo před něj.

„Co si dáte?“ zeptal se.

„Měla bych chuť na Black Butte Porter,“ řekla Kate.

Když se barman vrátil s vychlazenou lahví a sklenicí, ukázala mu Kate svou průkazku.

„Kate Rossová, soukromý detektiv.“

Barman se usmál. „Myslel jsem, že ve službě nesmíte pít.“

Kate mu úsměv opětovala. „To se týká policie. Já pracuji soukromě, pane…“

„Bob, Bob Reynolds. Co pro vás mohu udělat?“

„Pracuji pro advokátku, která zastupuje Toma Beattyho. Je zapleten do té včerejší rvačky.“

„Oni na něj vznesli obvinění?“

„Vypadáte překvapeně.“

„No jo. Vždyť si ten idiot Harold Roux začal a dal mu pěstí.“

„Viděl jste tu rvačku celou?“

„Skoro celou. A jen tak na ni nezapomenu.“

„Jak to?“

„Kromě kung-fu filmů jsem nikdy nic takového neviděl.“ Barman zavrtěl hlavou. „Tom už tu několikrát byl. S nikým se nebaví, koukne se na zápas a zase jde. Nikdy s ním nejsou žádné problémy. Takže by mě v životě nenapadlo, že se bude umět takhle prát.“

„Mohl byste mi to převyprávět od začátku?“

„Harold a Tom seděli na stoličkách u baru vedle sebe.“

„Co je Harold zač?“

„Chvastoun. Jeden z těch chlapů, co zamrzli na střední škole. Myslím, že hrál jako útočník za krajské družstvo, protože o americkém fotbale ví všechno, jestli víte, co tím myslím.“

Kate přitakala. „Jestli byl útočník, tak musí být o dost větší než Tom.“

„To jo, ale většinu jeho váhy tvoří sádlo.“

„Čím se živí?“

„Rozváží pivo do obchodů, je to řidič náklaďáku.“

„Fajn, tak jak se to seběhlo?“ zeptala se Kate.

„Byl jsem na druhém konci baru, když jsem uslyšel, jak Harold vyjekl. Zněl naštvaně, tak jsem se otočil. Harold odstoupil od barového pultu a zíral na Toma, zatímco si stíral pivo z košile. Přešel jsem k nim, protože Harolda znám a čekal jsem, že nastanou potíže. No nic, všichni poodstoupili a Tom se Haroldovi omluvil. Harold odpověděl, že omluva to nespraví, a tak se Tom nabídl, že mu koupí pivo. Harold řekl: ,Co moje košile? Koupíš mi novou?‘ Tom na něj jen upřel svůj pohled. Viděl jsem mu zblízka do obličeje. Když Tom neodpověděl, Harold řekl něco jako: ,Tak co, kreténe? Mluvím s tebou.‘ A když Tom pořád nic neříkal, Harold se rozpřáhl na velký boční hák. O vteřinu později ležel na zádech a řval bolestí. Měl zlomený nos, ale Tom mu udělal taky něco s nohou. Šlo to tak rychle, že nevím přesně co.“

„Jste si jistý, že Harold zaútočil jako první?“

„Naprosto!“

„Byl byste ochoten podepsat přísežné prohlášení, ve kterém potvrdíte, co jste mi právě řekl?“ zeptala se Kate.

„Oni Toma zatkli?“

Kate přitakala. „Strávil noc ve vězení.“

„To je neslýchané. Přísežné prohlášení samozřejmě podepíšu. A to pivo je na mě.“

3 Pane, šéfe – ze svahilštiny. Pozn. překladatelky.

KAPITOLA 4

NEMOCNICE PRO VÁLEČNÉ VETERÁNY se nacházela na Southwest Terwilliger Boulevardu vysoko na jednom z kopců shlížejících na centrum Portlandu. Týden poté, co Amanda převzala případ Toma Beattyho, vstoupila do ordinace doktora Martina Fishera ozbrojena prohlášením svého klienta, které opravňovalo psychiatra k tomu, aby jí odpověděl na všechny otázky týkající se zdravotních problémů Toma Beattyho.

Doktor Fisher byl vysoký kostnatý Američan afrického původu s vystouplými lícními kostmi, širokým čelem a tmavě hnědýma očima, které si Amandu měřily skrz tlusté brýle s rámečky ze želvoviny. Jeho ordinace působila jako typická státní kancelář. Šedivý kovový pořadač, levné dřevěné police plné lékařských svazků a starý poškrábaný pracovní stůl, který pravděpodobně sloužil již od druhé světové války. Jednotvárné, zeleně namalované zdi zdobily diplomy ze střední a vysoké školy a fotografie doktora Fishera v uniformě obklopeného jinými vojáky v jakési tropické krajině. Podle doktorových prošedivělých vlasů Amanda usoudila, že ta fotografie byla pořízena ve Vietnamu.

„Děkuji vám, že jste si na mě udělal čas, pana doktore,“ řekla Amanda. „Zastupuji jednoho z vašich pacientů, Toma Beattyho. Byl obviněn z napadení, jež začalo jako hospodská rvačka. Moje vyšetřovatelka hovořila s několika svědky a všichni potvrdili, že pan Beatty rvačku nevyprovokoval, pouze se bránil útoku muže jménem Harold Roux, který je daleko větší postavy než Tom.“

„Proč si tedy potřebujete promluvit se mnou?“ otázal se doktor Fisher.

„Roux leží v nemocnici s poměrně vážnými zraněními. Obávám se, že prokurátor může tvrdit, že nehledě na to, kdo si rvačku začal, použil Tom daleko větší sílu, než bylo za daných okolností nezbytné. Tom mi sdělil, že se u vás léčí s posttraumatickou poruchou. Domnívám se, že se to mohlo odrazit na způsobu, jakým reagoval.“

„To mohlo,“ prohlásil doktor Fisher.

„Můžete mi povědět o Tomově vojenské službě a jak se u něj posttraumatická porucha vyvinula?“

„Mohu vám sdělit, že sloužil u Navy SEALs. Nejsem ale oprávněn vás informovat o detailech akcí, kterých se Tom účastnil, i když máte jeho prohlášení. Podílel se na závažných bojových operacích, to je jediné, co vám k tomu můžu říct.“

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Krvavé právo.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.