Jak jsme postavili Chilany na vlastní nohy

José Piñera

www.josepinera.com
@josepinera & @josepineraWorld

jose@chile.com

Jak jsme postavili Chilany na vlastní nohy

Z anglického originálu Empowering Workers: The Privatization of Social Security in Chile přeložil Ondřej Trhoň.

© José Piñera 2016
© Liberální institut 2016

Obálka: Barbora Ondřichová
Korektura: Martin Pánek

Vydal Liberální institut, z. s. v Praze v roce 2016
www.libinst.cz
ISBN: 978-80-86389-61-5

Letos uplynulo dvacet let od chvíle, kdy Chicago boy José Piñera napsal pro Cato Journal svůj esej Empowering Workers: The Privatization of Social Security in Chile. Revidovanou verzi tohoto eseje vám nyní přinášíme přeloženou pod jménem Jak jsme postavili Chilany na vlastní nohy.

Chilská penzijní reforma se uskutečnila před více než 35 lety. Piñera ukazuje, že ministr práce nemusí být člověk, který regulacemi škodí těm, kterým má pomáhat, tj. pracujícím. Jeho esej je naopak důkazem toho, že pokud se ministrem stane člověk s jasnou vizí a reformním elánem, je možné jednou reformou zlepšit životy lidí v několika generacích.

O reformě českého penzijního systému se vedou debaty minimálně po celých dvacet let existence Piñerova eseje, ale skutečná reforma je stále v nedohlednu. Věříme, že tento esej přispěje k veřejné debatě.

Věčné téma: Důchodová reforma

O důchodové reformě se v české kotlině mluví už od revoluce. Nápadů, jak zreformovat důchodový systém, jsou spousty. Někdo preferuje současný model s parametrickými úpravami, jiný zas tvrdí, že důchodové pojištění by mělo být zcela soukromé bez státního vměšování. Většina návrhů od liberálních politiků a zájmových skupin se dá charakterizovat tak, že obyvatelé povinně spoří na státem garantovaný, příp. rovnou spravovaný, malý důchodový příspěvek, ale co chtějí nadto, musejí si naspořit sami.

Jak známo, s národním důchodovým pojištěním – ve skutečnosti však jde o spoření – přišel Otto von Bismarck, aby upevnil svoji politickou pozici. Za něj se státní důchody vyplácely, pokud se člověk dožil 70 let. V té době však byla střední délka dožití 37 let pro muže a 40 let pro ženy.1 I ti, kteří se dožili třiceti let ve zdraví, neměli příliš nadějné vyhlídky na to, že se dožijí státního důchodu, neboť třicetiletí se v průměru dožili 62 let (muži), resp. 64 let (ženy).

Dnes v ČR je střední délka dožití 75,8 let pro muže a 81,4 let pro ženy. Protože dnes už neumírá tolik malých dětí, nemění se střední délka života s počtem odžitých let tak dramaticky jako v 19. století.2 Věk odchodu do důchodu je přitom dnes o více než 10 let nižší. Už z těchto čísel tedy jasně plyne, že nároky na státní rozpočet jsou dnes neporovnatelné s Bismarckovou dobou, a to jsme ani nezmínili výši těchto důchodů.

Důchodová reforma je však velmi citlivé téma, a proto se ho politici většinou bojí jak čert kříže. Současní důchodci protestují proti důchodové reformě, protože nerozumějí, že se jich netýká. Budoucí důchodci protestují proti důchodové reformě, protože nerozumějí, že tak špatný výnos jako ve státním systému nemohou mít v žádném jiném systému penzijního zabezpečení.

A tak se důchodová reforma stále oddaluje, pro každou vládu je lepší, když učiní maximálně několik parametrických změn a zodpovědnost na zreformování této státní pyramidové hry^3 nechá až na nějakou vládu příští. Nečasova vláda se o nějakou reformu pokusila, avšak výsledkem byl zcela neprodejný produkt, takže po zrušení této reformy vládou Bohuslava Sobotky ani nikomu nechyběla.

Státní důchodový systém hraje obyvatelům na jeho city ke státu a národu.4 Pro Bismarcka bylo ostatně posílení jednotného německého cítění jedním z hlavních důvodů zavedení státního důchodu. Někteří analytici proto předpokládají, že se zvyšováním diverzity klesá chuť většinového obyvatelstva platit vysoké sociální dávky, včetně důchodů.5 Dosavadní zkušenosti však v tomto směru nejsou jednoznačné.

Co si tedy s důchodovou reformou počít?

V rukou držíte osobní pohled na jednu zrealizovanou důchodovou reformu. Jejím autorem je tehdejší chilský ministr práce a sociálních věcí José Piñera. Popisuje, s jakým záměrem liberální reformu provedl, jak jeho zreformovaný systém funguje a jak zařídil přechod na tento nový systém a také to, jak musel bojovat s lobbisty z řad odborů.

Od chilské reformy už uplynulo více než 35 let. Od prvního vydání tohoto Piñerova eseje americkým Cato Institutem již dvacet. Piñera však svůj esej stále aktualizuje o nejnovější data z Chile. Jak jsme postavili Chilany na vlastní nohy je záživným popisem událostí přímo od hlavního pachatele celé reformy, která přispěla k tomu, že chilská ekonomika je nejrychleji rostoucí a nejzdravější ekonomikou Jižní Ameriky.

V České republice budeme potřebovat sebevědomého reformního ministra s pevnou pozicí v parlamentu, který dokáže podobnou reformu prosadit i zde. Zatím je taková reforma v nedohlednu, ale věříme, že Piñerův esej přispěje do veřejné debaty a probudí zájem o uskutečnitelné liberální řešení důchodového systému.

Martin Pánek

Liberální institut

18. 10. 2016, Praha

Jak jsme postavili Chilany na vlastní nohy

Světem obchází strašidlo. Je to strašidlo bankrotujících penzijních systémů řízených státem. Průběžné financování penzí, jehož princip vytvořil v 19. století princ Otto von Bismarck a jehož pozice byla po většinu století dvacátého neotřesitelná, má zásadní, fundamentální chybu. Je to problém, za který mohou chybné předpoklady týkající se lidského chování: na individuální úrovni ničí vazbu mezi přínosem společnosti a čerpanými výhodami, resp. mezi snahou a odměnou. A vždy, když se taková věc začne dít v masivním měřítku a trvá dlouho, je výsledkem katastrofa.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Jak jsme postavili Chilany na vlastní nohy.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.