Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Jiří Frýba

Obrněný transportér OT-810
historie, takticko-technická data, modifikace

Vydala Grada Publishing, a. s.
U Průhonu 22, Praha 7
obchod@grada.cz, www.grada.cz
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
jako svou 6533. publikaci
Odpovědný redaktor Petr Somogyi
Grafická úprava a sazba Jakub Náprstek
Formát ePub Štěpán Böhm
Počet stran 144
První vydání, Praha 2017
Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2017
Cover design © Jakub Náprstek, 2017

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-271-9697-5 (ePub)
ISBN 978-80-271-9696-8 (pdf)
ISBN 978-80-271-0231-0 (print)

Úvod

Československá armáda se po druhé světové válce personálně obnovila na základě zahraničních jednotek z východní i západní fronty, domácích odbojových skupin a nově mobilizovaných vojáků. Z hlediska materiálu se využila výzbroj a technika přivezená československými zahraničními jednotkami, ale především pak kořistní materiál, ponechaný na našem území po kapitulaci Německa a jeho satelitů. Ve stavu naší armády se tak v padesátých letech 20. století setkala obrněná vozidla sovětské, americké, anglické, německé a domácí produkce. Takovou pestrou paletu techniky neměla ve výzbroji žádná jiná evropská armáda. Protože slibované dodávky výzbroje ze SSSR se zpožďovaly, muselo se řešit dočasné naplnění alespoň mírových stavů dokončením rozpracovaných vozidel v domácích zbrojovkách a opravami shromážděných kořistních německých obrněnců. Početně největší zastoupení mezi kořistní technikou měly obrněné transportéry D7p a HkL 6p. Z tohoto důvodu je první kapitola knihy zaměřena na využití německých transportérů v naší armádě. Fotografické dokumentace se dochovalo minimální množství a bohužel ne vždy v dostatečné kvalitě. Vedle označení OPp 3t N se v naší armádě užívalo i označení HkL 6p^1 – v textu pro rozlišení používám označení OPp 3t N pro kořistní transportéry generálkované v našich zbrojovkách a označení HkL 6p pro původní německé vozy.

Transportér OT-810 měl po druhé světové válce co nejrychleji zabezpečit vyšší pohyblivost a ochranu pěších jednotek naší armády. Bouřlivý rozvoj zbraňových systémů (především pak zbraní hromadného ničení) v padesátých letech si vynutil úpravy zadávacích podmínek pro jeho vývoj. Původní úmysl vytvořit v podstatě vylepšenou kopii německého válečného transportéru HkL 6p se postupnými úpravami změnil ve vývoj koncepčně stejného, ale v konečném důsledku nového vozidla. Na základě archivních dokumentů jsem se snažil objasnit postupný vývoj transportéru, jehož jednotlivé etapy jsou dokumentovány dostupnými fotografiemi. Transportér nesl po zavedení do armády označení OT-810, krycí označení vojenské správy pro vývoj znělo HAKO, národní podnik Tatra Kopřivnice ho v kategorii speciálních vojenských vozidel označoval číslem 810 (z toho vzniklo i oficiální vojenské označení). V průběhu vývoje se v dokumentech vojenské správy vyskytují všechna tři označení.

V kapitole zaměřené na takticko-technická data transportéru jsou pro porovnání rozdílů vedle sebe údaje OPp 3t N, prototypu HAKO (ev. č. 660 201) a sériového OT-810. Pokud to bylo možné, jsou rozdíly doloženy fotografiemi.

Závěrečná kapitola je zaměřena na účelová provedení, která se ve většině případů objevují až po vyřazení transportéru OT-810 z první linie.

Doufám, že se mi v této knize podaří zodpovědět mnohé otázky spojené s tímto vozidlem a vyvrátit některé nepřesnosti, které kolují po internetu. Všechny uváděné informace jsou výsledkem dlouhodobého studia dostupných archivních materiálů. Je ale samosebou možné, že se časem objeví nové informace, které tuto práci ještě dále doplní.

1 Počeštěním zkratky HkL 6p vznikl dodnes používaný název „Hakl“, jímž se mylně označovaly i naše OT-810.

1

Německé polopásové transportéry v československé armádě

Ozbrojené síly Německa v období druhé světové války používaly dva základní typy polopásových obrněných transportérů. Jednalo se o vozidlo továrny Hanomag, zkonstruované na základě polopásového tahače a vyráběné pod továrním názvem HkL 6p^2. Byly zařazeny do výzbroje pod označením Sd.Kfz. 251. Celková produkce od roku 1938 do konce války činila 16 578 kusů transportérů ve čtyřech provedeních (Ausführungen „A“ až „D“) a ve 23 verzích. Na výrobě se kromě německých firem podílela i firma Škoda Werke Plzeň (od července roku 1943 výroba chassis) a Bohemia v České Lípě (od roku 1941 dodávky nýtovaných koreb).

Transportér OPp 3t N (ev. č. 54 180) [1]

Druhý typ vznikl pod továrním označením D 7p^3 (výrobce firma Demag) na zkráceném podvozku polopásového tahače D 7, jednalo se o menší a lehčí transportér (vojenské označení Sd.Kfz. 250) určený především pro průzkumné a ženijní jednotky. Výroba Sd.Kfz. 250 běžela od června 1941 do března 1945. Celkově vzniklo dvanáct oficiálních modifikaci Sd.Kfz. 250/1 až Sd.Kfz. 250/12 v počtu 6628 ks, 413 ks muničních vozidel (Sd.Kfz. 252) a 283 ks průzkumných vozidel (Sd.Kfz. 253). Do výroby pancéřových koreb se zapojily i továrny na našem území. Jednalo se o firmy Böhmisch-Mährische Maschinenfabrik AG, Prag (ČKD Praha, kód výrobce „aeo“) s produkcí 1560 ks v roce 1943, Poldihütte Stahlwerk, Komotau (Poldi Kladno, kód výrobce „dpm“) s dodávkou 134 ks v období leden až březen 1944 a Vítkovické železárny (kód výrobce „bzs“), která dodala od ledna do září 1943 847 ks.

Oba typy polopásových transportérů se vedle jiné kořistní techniky dostaly do výzbroje našich jednotek již v květnu 1945, během povstání v Čechách a na Moravě. V Praze jednotka nadporučíka Neubauera používala kromě stíhačů tanků Hetzer od 5. května i HkL 6p ze Štefánikových kasáren Vládního vojska (označován jako „Velká housenka“) a D 7p (ev. č. WH154168, „Malá housenka“) ze smíchovské opravny Tatra (ztracen s celou osádkou 9. května 1945 po přímém zásahu z tankového kanónu při pronásledování ustupujícího německého zadního voje v oblasti Zlíchova).

Skupina vozidel HkL 6 (Sd.Kfz. 11) na dvoře plzeňské Škodovky v říjnu 1943 připravená k předání [2]

Polopásový obrněný transportér Sd.Kfz. 250 („Malá housenka“) v Jeseniově ulici na Žižkově, asi 8. května 1945 [1]

Povstalecká skupina škpt. Šimůnka měla ve stavu od 5. května dva kusy Sd.Kfz. 251 (jeden byl výzbrojen kanónem 7,5 cm Kw.K. 37 = Sd.Kfz. 251/22), které získala v Nové škole ve Vysočanech. Následující den je doplnil jeden Sd.Kfz. 251 ukořistěný v Karlštejnské ulici ve Vysočanech. Dva z těchto transportérů jednotka ztratila 7. května při německém útoku u vysočanského nádraží, jeden pak 8. května na Libeňském mostě.

Rozstřílený transportér Sd.Kfz. 251/22 povstalecké skupiny škpt. Šimůnka u Vysočanského nádraží, v ulici Pod Pekárnou [2]

Sd.Kfz. 251 Ausf. D řevnických vlastenců (ČSR – ŘEVNICE – PARTIZÁN 4)

Řevnický polopásový transportér Sd.Kfz. 251 číslo 3 na hřišti SK Praga, Praha-Vysočany [2]

Řevnická skupina odbojové organizace Trávnice zajistila 5. května na nádraží v Řevnicích z železničního transportu 1 ks Sd.Kfz. 250 (označen nápisem ČSR – PARTYZÁN – ŘEVNICE 1) a 4 ks Sd.Kfz. 251 (nápisy ČSR – PARTYZÁN – ŘEVNICE 2 až 5). Do boje zasáhly v Radotíně. Po skončení bojů 12. května byly odeslány do Prahy a odstaveny na hřišti SK Praga ve Vysočanech u ulice Spojovací, které využívala skupina majora Škorpila k soustřeďování kořistní bojové techniky z pražských ulic.

Kromě Prahy byli vlastenci aktivní i v ostatních českých městech. Například v Hořicích v Podkrkonoší padl do rukou českých povstalců kromě transportérů Sd.Kfz. 251 Ausf. C a D také muniční obrněný transportér Sd.Kfz. 252, 2cm Flak 38 auf Selbstlafette Zgkw.3t (Sd.Kfz. 11) a Sd.Kfz. 10/5. Oddíl Bernard pod velením majora Bělohlávka z Písku měl 8. května při odjezdu na pomoc obci Bernartice ve svém stavu kromě další techniky také jeden obrněný transportér Sd.Kfz. 251 Ausf. D (patrně ze stavu Vládního vojska). Odbojáři z Třeboně ukořistili 9. května obrněný transportér Sd.Kfz. 251/1 Ausf. D v úpravě Stuka zu Fuss (z plechových klecí umístěných na bocích korby bylo možno odpalovat šestici tříštivotrhavých 280mm Wurfkörper M F1 50). V Týně nad Vltavou zase získali povstalci jako kořist Sd.Kfz. 251/3 Ausf. D, s největší pravděpodobností ze stavu 9. tankového pluku 25. tankové divize. V obci Chrášťany (okres Rakovník) se podařilo zadržet z Prahy ustupující německé vojáky na polopásovém vozidle Sd.Kfz. 10/4 s 2cm kanónem Flak 38.

Sd.Kfz. 10/4 s 2cm protiletadlovým kanónem Flak 38 na návsi obce Chrášťany, okres Rakovník

Sd.Kfz. 251/9 Ausf. C Stummel, zajištěný na letišti Praha-Kbely společně s železným prototypem tančíku Praga AH-IV Sv vyzbrojeným dvojčetem kulometů 7,92 mm MG 81 Z (Maschinengewehr 81, Zwilling)

Vzhledem k tomu, že v německé armádě se obrněné transportéry Sd.Kfz. 251 a Sd.Kfz. 250 používaly ve velkých počtech, je pochopitelné, že se na našem území po skončení války nacházely stovky těchto vozidel. Na některých místech se jednalo o jednotlivé kusy, v jiných destinacích se našly desítky vozidel, například na letišti v Plzni-Bory Američané shromáždili od německých jednotek, které se dostaly do jejich zóny, 43 ks Sd.Kfz. 251 a 8 ks Sd.Kfz. 250.

Sovětská armáda soustředila na několika místech Československa asi 100 ks Sd.Kfz. 251 a menší množství Sd.Kfz. 250. Po odchodu je zde zanechala výměnou za odpovídající množství železného šrotu.4 Další vozidla soustředily vyprošťovací oddíly řízené VII. odborem Ministerstva národní obrany. Podařilo se tak získat přibližně 600 ks Sd.Kfz. 251, 200 ks Sd.Kfz. 250 v opravitelném stavu a další desítky jako zdroj náhradních dílů. Vedle obrněných vozidel se shromáždilo i několik desítek neobrněných provedení transportérů HkL 6 a D 7. Největší množství kořistní obrněné techniky včetně transportérů bylo soustředěno na sběrné ploše ve Vojenském výcvikovém táboře Mladá (posádka Milovice).5

Přestože velení armády po určitou dobu se zařazením kořistních transportérů do výzbroje váhalo, neoficiálně je do svého stavu přijímaly vznikající jednotky různého zaměření. Například jedenáct kusů Sd.Kfz. 251 a jeden Sd.Kfz. 250 evidoval už v roce 1945 ve svém stavu 1. tankový prapor 1. oblasti (čísla vozidel ÚV-151, 153 až 162).6

Početní stavy obrněných transportérů, které si přivezly do vlasti naše zahraniční vojenské jednotky především ze západu a v menší míře i z východu,7 na pokrytí požadavků jednotlivých složek armády nestačily. Proto v roce 1947 došlo k jednání, na jehož základě rozhodlo vedení armády provést zhodnocení stavu a možností oprav transportérů ponechaných ustupujícími německými jednotkami na našem území. Společně s další kořistní technikou došlo ke stahování transportérů vyprošťovacími četami z míst nálezů na nejbližší železniční stanice. Práce spojené s odsunem techniky probíhaly po celý zbytek roku 1947, byly dokončeny na jaře roku 1948. Železničními transporty se technika dopravovala přímo do opravárenských zařízení nebo na místa soustředění kořistní techniky.

Fotografie z jednoho z míst soustředění kořistní techniky ve středních Čechách, zřízených vojsky Rudé armády (vozidla označena kombinacemi písmen azbuky a čísel). Na snímku vlevo dole Sd.Kfz. 251 Ausf. D označený БA 3044 [2]

Letecké záběry místa soustředění kořistní techniky v posádce Milovice, pořízené 2. června 1946 při příležitosti oslavy opětovného zahájení činnosti ve Vojenském výcvikovém táboře Mladá [2]

Na celkových opravách transportérů se v největší míře podílely Škodovy závody v Plzni, protože zde zůstala k dispozici výrobní linka pro podvozkové skupiny HkL 6. Mezi další opravny patřily Automobilní zbrojnice číslo 1 v Přelouči, ČKD Slaný a automobilka Wichterle a Kovařík (Wikov) v Prostějově (pozdější Agrostroj Prostějov). Bohužel celkové počty opravených HkL 6p jsou známy jen z plzeňské Škodovky, počty transportérů D 7p se zatím nepodařilo zjistit u žádné z továren. V Plzni bylo v letech 1946 až 1951 celkem opraveno 236 ks HkL 6p, dílčí výkaz z AZ 1 udává 107 ks opravených HkL 6p od ledna do října roku 1947, což celkem dává 343 ks opravených transportérů (doloženo dokumentačně). Celkový počet transportérů byl ovšem větší, jak vyplývá z počtů těchto vozidel vykazovaných v dokladech vojenské správy.

Slavnostní nástup jednotek 1. oblasti, v popředí 2 ks terénních osobních vozidel VW 188 Kübelwagen, v pozadí transportér Sd.Kfz. 250/1 neue Art [2]

Tento tahač na podvozku polopásového vozidla HkL 6 (ev. č. 52 819) používal stavební prapor železniční brigády v Pardubicích koncem čtyřicátých let 20. století. V závěsu přepravník Strassenroller R 40, druhý kus přepravníku vzadu řídily skupiny vojáků pomocí lan

Odtah soustředěných kořistních polopásových transportérů vyprošťovací skupinou v železniční stanici Příbram, na počátku roku 1948. Na prvním snímku na vagonu zprava Sd.Kfz. 250-9 neue Art (označen 149/L), Sd.Kfz. 250-1 neue Art a 2 ks Sd.Kfz. 251-1 Ausf. D. Na druhé fotografii je Sd.Kfz. 251-1 (148/L), zapřažený za Sd.Kfz. 7 a používaný vyprošťovací skupinou jako tahač nepojízdné techniky. Na třetím snímku poškozený transportér Sd.Kfz. 251-1 (označen ležatým křížem) připravovaný k odsunu. Kořistním číslem (148/L, 149/L) opatřovaly vozidla jednotlivé hodnotící komise: písmeno je iniciála velitele hodnotící komise, číslo označuje pořadí hodnoceného vozidla. Ležatým křížem se označovala vozidla vhodná nanejvýš jako zdroj náhradních dílů nebo určená k sešrotování

Počty HkL 6p (OPp 3t N) opravených Škodovými závody Plzeň:

Rok

1946

1948

1949

1950

1951

Celkem

Počet

2

83

90

30

31

236

Počty německých kořistních transportérů používaných naší armádou:8

Celkové počty k datu [ks]

OPp 3t N

OPp 1t N

Celkem

prosinec 1950

590

?

590 + ?

prosinec 1953

586

199

785

1. dubna 1956

549

197

746

březen 1957

476

154

630

1. prosince 1959

439

138

577

Transportéry Sd.Kfz. 250 byly do výzbroje naší armády zařazeny v kategorii „transportér malý“, pod označením „Obrněné polopásové vozidlo“ – zkratka: OPp 1t N (Obrněné polopásové vozidlo 1tunové, německé), používalo se i původní označení výrobce: D 7p. Transportér Sd.Kfz. 251 byl zařazen v kategorii „transportér střední“, pod označením „Obrněné polopásové vozidlo“ – zkratka: OPp 3t N (Obrněné polopásové vozidlo 3tunové, německé), oficiálně se používalo také původní označení výrobce: HkL 6p (v dokumentech se objevuje v různém provedení, například HKL 6P, HKL 6p, HkL 6p). Význam 1t a 3t v označení souvisí s maximální hmotností taženého přívěsu.

Vozidla na základě dokončovaných oprav byla postupně zařazována k jednotkám, malé transportéry především k průzkumným a ženijním jednotkám a střední transportéry k jednotlivým pěším a dělostřeleckým plukům (například v roce 1949 se jednalo o PP 38 Beroun – 16 ks, PP 21 Čáslav – 18 ks, PP 13 Šumperk – 19 ks, PP 40 Uherské Hradiště – 8 ks, TSDP 351 Jince – 13 ks, TSDP 352 Plzeň – 13 ks), od roku 1950 a 1951 pak k tankovým a mechanizovaným divizím. Velké množství kořistních transportérů měl v letech 1949 až 1950 ženijní prapor 13. tankového sboru u svého náhradního oddílu v Olomouci, a to 42 vozů OPp 3t N a 16 vozů OPp 1t N. Zřejmě největší počet těchto vozidel obdržel PP 6 („Hanácký“) z Olomouce, 89 ks OPp 3t N a 11 ks OPp 1t N.

2cm Flak 38 auf Selbstlafette Zgkw.3t (Sd.Kfz. 11) se sejmutou zbraní, upraven pro převoz trumpetistů (doplněn lavičkami), březen 1946, stadion na Strahově, přehlídka u příležitosti návštěvy prezidenta FSRJ Josipa Broze Tita

2cm Flak 38 auf Selbstlafette Zgkw.3t (Sd.Kfz. 11), totéž vozidlo jako na předchozím snímku, slavnostní přehlídka u příležitosti výročí osvobození 9. května 1946, Praha-Strahov [1]

Návštěva ministra národní obrany armádního generála Ludvíka Svobody (v plášti) a náčelníka hlavního štábu generála Bohumila Bočka (po pravé ruce generála Svobody) v Automobilní zbrojnici číslo 1 v Přelouči, květen 1948. Prochází vedle řady OPp 3t N po generální opravě, provedené v místní zbrojnici [2]

OPp 3t N (ev. č. 64 032), pěchotní učiliště Milovice, listopad 1947

OPp 3t N (ev. č. 56 295) jako tahač 57mm PTK, Mladá, 14. června 1954 [1]

OPp 3t N (vozidlo na prvním snímku ev. č. 66 5??) ze stavu 4. TD, kam byl přidělen po zrušení tankosamohybných dělostřeleckých pluků (od 4. listopadu 1947 do prosince 1950 evidován u TSDP 351 Jince), na druhém snímku vozidla na krátké zastávce při přesunu jednotky ve VVP Doupov, rok 1957 (na předním pancíři namalováno číslo pochodového proudu „103/A1“)

OPp 3t N (ev. č. 64 037)

OPp 3t N (ev. č. 52 802)

OPp 3t N (ev. č. 64 037): vojáci mají nasazeny přilby vz. 32 (tzv. hříbek), voják stojící na pásu má na rameni německou kořistní opakovací pušku Mauser K 98 k (v čs. armádě označená jako vz. 98 N), voják stojící ve vozidle má na zádech sovětský samopal PPŠ 41. Pěchotní učiliště Milovice, 1948 [2]

Nácvik úplného odmoření transportéru prováděl velitel, řidič a jeden určený příslušník družstva, transportér ev. č. 66 653, chemické cvičiště ve VVP Mladá, 1955

Vlivem dlouhodobého intenzivního používání kořistních transportérů došlo na počátku padesátých let k jejich značnému opotřebení. V důsledku nekvalitně prováděné údržby trpěly vysokou poruchovostí a staly se pro delší a namáhavé přesuny nespolehlivými. Zvýšení takticko-technických vlastností transportérů vyžadovalo u většiny vozidel provést střední opravu, případně generální opravu s úplnou demontáží, opravou nebo výměnou dílů a opětnou montáží. Provedení oprav v takovém rozsahu vyžadovalo značné množství nedostatkových záložních součástí, agregátů a vyřešení záměny motorů. Vynaložit vysoké náklady pro uvedení vozidel do bezvadného technického stavu se vzhledem k plánovanému vyřazení transportérů v průběhu následujících tří až pěti let ukázalo jako nerentabilní. Po provedeném zhodnocení technického stavu transportérů došlo ke zrušení části vozidel, získaný použitelný materiál sloužil jako zdroj náhradních dílů pro zabezpečení provozu.

Zbývající transportéry byly postupně převedeny do skupiny výcvikových vozidel, kde se využívaly do konce životnosti bez provádění rozsáhlých oprav. K zabezpečení bojové pohotovosti útvarů a svazků nařídil ministr národní obrany na základě návrhu velitele tankového a mechanizovaného vojska uhradit chybějící vozidla na naplnění mírových počtů malých obrněných transportérů v poměru 1 : 1 nákladními terénními automobily 1,5 t (Tatra 805). Počty středních obrněných transportérů uhradili nákladními terénními automobily 3 t (Praga V3S) u mechanizovaných a střeleckých rot v poměru 1 : 3, u kulometných rot 1 : 2 a u ostatních jednotek v poměru 1 : 1. Nákladní terénní automobily 1,5 t byly uvolněny z nedotknutelných zásob (uloženo 1100 ks aut Tatra 805), určených pro zabezpečení nově vytvářených útvarů v době mimořádných opatření. Nákladní automobily 3 t byly k tomuto účelu přiděleny z mírových počtů uložených vozidel útvarů a svazků vojenských okruhů. Tím došlo k přechodnému snížení zabezpečení útvarů na 94 % (ve IV. čtvrtletí roku 1956 a v lednu 1957), než došlo k doplnění počtů dodávkami V3S z novovýroby. Tyto stroje přidělené na úhradu byly zařazeny do parku uložených vozidel, používaly se jen v případě bojové pohotovosti a větších cvičení, kdy stávající transportéry nestačily ani počtem, ani technickým stavem. Nákladní automobily na úhradu transportérů zůstaly u jednotek až do jejich přezbrojení novými obrněnými transportéry.

Z daného přehledu (viz tabulku na straně 25) vyplývá, že se počítalo se zrušením všech transportérů Carrier a Internacionál a 93 ks OPp 3t N (kategorie III a IV), 9 ks OPp 1t N (kategorie III a IV).

V průběhu používání transportéru OPp 3t N se uvažovalo i o jejich případných úpravách podle specifikací jednotlivých druhů vojsk. Velitelství chemického vojska požadovalo výrobu pojízdného zadýmovacího zařízení na obrněném transportéru HkL 6p. Kromě zadýmování mělo zařízení umožňovat zamořování i odmořování terénu, techniky a zbraní. Vývoj prostředku na základě takticko-technických požadavků, které předložil Vojenský technický ústav v listopadu 1953 (označení úkolu U 9056), prováděl n. p. Agrostroj Pelhřimov. Předběžný projekt s názvem „Pojízdné zadýmovací zařízení – HKL 6“ (zkratka PZZ) předložili k projednání 20. března 1954, projednání proběhlo na vědecké radě 8. dubna 1954. Zástupcům řešitelského podniku předali připomínky a povolili vypracování konečného projektu. Zda se na úkolu dále pracovalo, se autorovi nepodařilo zjistit.

Přehled obrněných transportérů všech typů a jejich zařazení do kategorií (stav k 1. dubnu 1956)9:

Pořadové číslo

Typ transportéru

Celkem [ks]

Z toho kategorie [ks]

I.

II.

III.

IV.

Obrněný transportér střední

1.

OPp 3t N

549

–

456

69

24

2.

Internacionál

56

–

40

6

10

Celkem

605

–

496

75

34

Neobrněný transportér střední

3.

HkL 6

74

–

73

–

1

Transportér střední celkem

679

–

596

75

35

Obrněný transportér lehký

4.

OPp 1t N

197

–

188

5

4

5.

Carrier

48

–

46

2

–

Celkem

245

–

234

7

4

Neobrněný transportér lehký

6.

D 7

78

–

77

1

–

Transportér lehký celkem

323

–

311

8

4

Potřeba úhrady obrněných transportérů koncem roku 1956:

Pořadové číslo

Druh obrněného transportéru

Předepsaný mírový počet [ks]

Skutečný počet všech typů [ks]

Počet vhodných pro zabezpečení [ks]

Uhradit [ks]

1.

lehký

337

323

188

149

2.

střední

731

679

456

275

Přehled předpokládané potřeby nákladních automobilů na úhradu po splnění životnosti všech kořistních transportérů (č.j. 0040923/VTMV)10

Pořadové číslo

Útvar (svazek)

Počet útvarů

Střední OT

Lehký OT

Předepsané mírové počty

Potřeba aut 3t

Předepsané mírové počty

Potřeba aut 1,5t

1.

Střelecká divize

5

5

5

95

95

2.

Střelecká divize rámcová

3

3

3

24

24

3.

Mechanizovaná divize

4

528

368

124

124

4.

Tanková divize

2

150

110

60

60

5.

1. ttsp

1

4

4

2

2

6.

80. mp

1

3

3

5

5

7.

1. let. spoj. pluk

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Obrněný transportér OT - 810.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.