Seznamkový lektvar

Martin Veselý

Varování… Tento výdobek může obsahovat stopy depku a harašídů.

Seznam malérgenů naleznete v příloze.

Vydání první 2017

© Martin Veselý

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one

ISBN: 978-80-7539-064-6 (ePub verze)

ISBN: 978-80-7539-065-3 (mobi verze)

Autor.Martin.Vesely@gmail.com

www.jedinec.cz

Obsah

Věnování

Poděkování

Kapitola I.

Kapitola II.

Kapitola III.

Kapitola IV.

Kapitola V.

Příloha I.

Příloha II.

Tiráž

Věnováno Andělce

Speciální poděkování … Královnám a Rytířům

Velké poděkování    … Zmíněným

Poděkování … Zúčastněným

Vděčné poděkování … Radostným uživatelům lektvaru, za který vděčně zaplatili

Kapitola I.

ČLÁNEK 1. - ÚVOD

Jistý přítel mě nazval znalcem žen. Nemohl to myslet jinak než v humorné nadsázce, protože tyto dvě slova nelze spojit. I když se pokusím o objektivní shrnutí svých zkušeností ze seznamek, je to pořád jen můj pohled.

Předně chci zmínit, co si myslím o pravidlech. Žádná nejsou, pokud si nějaká nevytvoříme a nepřistoupíme na ně. Totéž platí na seznamkách. Možná je vhodné používat za pravidla to, co je nejčastějším chováním v rámci etiky, pro toho, kdo se v tom cítí dobře. Kdo chce, ať je klidně bere jako dogma.

Třeba jsem kdesi četl takovéto pravidlo, aby muž vzal ženu za ruku nejdříve na druhé schůzce, vášnivé políbení až na třetí schůzce a dárek aby přinášel tak obschůzku, aby si na ně dáma příliš nezvykla. No nevím, třeba to někomu pomůže se tím řídit. Zažil jsem paní, která se svěřila s tím, jak se jí muž zprotivil, když se jí na druhé schůzce ptal, jaké sexuální polohy má ráda. Zažil jsem i jinou dámu, která na první schůzce sama od sebe na sebe sdělila, že před každým setkáním si pouští porno a masturbuje, aby pak nebyla tak nadržená. Může vyjít vztah, kdy ti dva se po dvou letech oťukávání vezmou za ruce, třetí rok si dají pusu a čtvrtý rok počnou, a mohou být spolu šťastni celý život. Stejně tak se může sejít pár, který hned na první schůzce skončí v posteli, vydrží jim vzájemná náklonnost a můžou být spolu šťastní celý život též. Všeobecná pravidla by jim prospět mohla a nemusela. Nevyzývám tímto k lehkovážnosti a apeluji na zdravý selský rozum. Určitá zdrženlivost, zvláště v počátcích, může spíše prospět. Někdo radí nemluvit o bývalých partnerech, jiným to vyhovuje, ten zas mluví jen o sobě, nebo o své minulosti, některá se z toho zhrozí a jiná napjatě poslouchá. Jestli bych měl doporučit nějaké pravidlo, tak činit to, co zúčastnění chtějí a cítí a to tak, aby tím neubližovali sobě ani protějšku v rámci úcty, respektu a tolerance, aby byl brán ohled na vzájemný prospěch. Co se dá očekávat, že muž bude aktivnější a žena bude dávat najevo přesah, však mohou být i obrácené role, a to ve všech směrech.

Očekávání. Hojně se vyskytující právě na seznamkách. Slyšel jsem o případu, kdy se dva mladí lidé měsíce potkávali v rámci společné party, a najednou poznali, že spolu mají být, což dříve ani jednoho z nich nenapadlo. Vytvořili pak šťastný pár. Patrně byli prosti očekávání. Na seznamkách je to většinou jinak. Jaký je rozdíl mezi očekáváním a čekáním. V očekávání je lpění na tom, jak to chci já, a lpění je jedovaté, kdežto u prostého čekání je dán zásadní prostor k tomu, že to může být i jinak.

Co s tím? Doporučuji meditaci a vyhledávat zkušenosti a přijmout i svá selhání, jsou skvělá šance k poučení a k odražení se dál. Důležité je nezahořknout, před čímž mě varoval kamarád ve chvíli, kdy jsem k tomu po mnohých nezdarech neměl daleko. Vzal jsem si to k srdci. Poznal jsem, že stejně bych zahořkl především sám na sebe, utloukán sám svými očekáváními, jaká která partnerka má být a jak se má chovat. A na seznamkách buďte obezřetní... nebývá tam tak častý výskyt přímého jednání, na jaké můžete být zvyklí z oblíbeného soukromí.

Každá dáma, se kterou jsem se setkal, mi byla šancí na další posun a pochopení, a že jsem se někdy nestačil divit. Však zármutek se mi časem začal proměňovat v úsměvný nadhled. Výsměch nedoporučuji, ale ani nezavrhuji. Je to lidská vlastnost. Zprvu jsem se oťukával s citovými upírkami, aniž bych je rozpoznal. Jak jsem postupně poznával a učil se, stoupala i úroveň dam, které mě kontaktovaly. Nejpřínosnější setkání byla většinou s těmi, které mě oslovily první. Jinak jsem měl dojem, že dámy, které jsem oslovil první já, jevily povětšinou známky nadřazenosti, jako by byly něčím víc... Ženy, které oslovily první mě, si spíše vážily kontaktu se mnou.

Důvody, proč se mnozí na seznamkách nemohou dlouho seznámit bývají, že jejich idol nesplňuje právě mohutná očekávání a je jiný než realita. Častý jev účastníků je neochota přizpůsobit svůj ideál realitě, a to třeba i tehdy, když si lidé voní a jsou si sympatičtí. Též často chybí tolerance, a zvláště v oblastech, v kterých dotyční sami hřeší. Zažil jsem paní, co zmínila netoleranci k flirtům, ač k nim sama sklouzávala, jiná zas požadovala vyřešenou minulost a přitom přetlaky ohledně bývalého zabraly většinu jejího projevu.

Jen těžko lze očekávat, že se mnou bude protějšek spokojený, když bych sám se sebou spokojený nebyl. A teď bych chtěl zmínit co považuji za neotevřené dveře třinácté komnaty, nejen na seznamkách. Je to nepřijetí sebe sama a následné promítání odmítnuté části na protějšek. Pokračováním může být boj, v podstatě se sebou sama, který často končí zavržením protějšku v nevědomé naději, že si s kopačkama odnese i mou odmítnutou část. Tedy kdo chce uspět v seznámení, měl by především přijmout sám sebe a to se vším všudy. Nebo alespoň přistoupit na přijetí všech vlastnosti světa na sebe sama. Je jedno jaké jsou, důležité je, v jaké míře a podobě kterou z nich a v jaký čas projevíme. Pak si můžeme vybrat, jací skutečně chceme být a jsme, protože poznáme svou celistvost.

Potom se naskýtá otázka, zda neúspěch v pokusu o vztah je skutečně nezdar nebo naopak vítězství. Doporučuji přístup přijmout svá selhání a zároveň se utěšit tím, že co ztratím, tak asi pro mne nemělo cenu nebo nebyl ten správný čas, abych to měl. Často se mi stávalo, že další nová dáma mi zastínila ty předchozí. Jak rostly moje zkušenosti, tak postupně úroveň žen, které stály o kontakt, stoupala. Když se ohlédnu zpátky, nelituji žádné ztráty v tomto směru.

A u těch, kterým seznámení vyjde rychle a jsou spokojení? Jsou takové menšinové případy. Též to ale může provázet zidealizování protějšku, kdy se neudělá krok přizpůsobení idolu realitě, ale raděj se realita nevidí skoro vůbec. Statistiky seznamek hovoří o počtu zúčastněných, však málokdy je uveden počet spokojených párů, které jsou spolu více jak rok. Je to víc jak pět procent přihlášených? No nevím. Značná část úspěchu je najít spokojenost už jako nespárovaný. To je potom velká šance potkat toho pravého partnera.

Vzpomínám si, když jsem se seznamováním začal. Bylo to v době, kdy jsem se rozešel se svou bývalou ženou. Šel jsem cestou, kdy jsem se nejdříve rozešel a pak začal hledat a navazovat nové partnerství. Mám ve vínku být zaměřený na jednu partnerku, a to pokud možno trvalou. Možná je to chyba. Však každý to může mít jinak a nemusí to být špatně. První dáma, s kterou jsem se přes seznamku setkal, odpověděla na můj dotaz, co od chlapa očekává a co si na něm cení, tak aby byl sám sebou. Vystihla to skvěle. V podstatě si u žen cením to stejné, přirozenou krásu, pro kterou žena nemusí přehnaně mnoho dělat, aby prostě krásná byla.

Nevadí mi, když žena o svůj vzhled zdravě pečuje, to k ní patří. Co se týká péče o vzhled, tak na druhou stranu oprávněně málokterá žena ocení do praxe realizované rčení, že správný chlap má smrdět tabákem, potem a vlastní močí. A ohledně jiskry, té mohou dosáhnout i zdánlivé ošklivky, aniž by musely na plastiku. Ať neháže flintu do žita nikdo, kdo se necítí krásou obdařen. Přes všechny pochyby a odrazy zrcadla či zlobivé ručičky na váze se vyplatí uchovat si víru, že se objeví ten pravý partner s opravdovým zájmem. Před zahořknutím jsem tu ale už varoval. Navíc, někdy život spojí lidi, že se druzí nestačí divit, jak k tomu mohlo dojít, a ví to třeba jen oni dva.

O tom, jak se mi dařilo ve snaze o vztah, se podrobněji rozepíši v dalším článku.

Kapitola II.

ČLÁNEK 2. - SETKÁNÍ

Nejprve se rozcházím a potom se znovu páruji, však první dáma, za kterou jsem jel, to bylo ještě v době, kdy jsem byl ve svazku se svou bývalou ženou. I když už jen formálním. Chvíli před tím jsme se rozešli, mně to bylo líto a tak jsem navrhl, ať to ještě zkusíme. Však klapalo to stále méně, spíše dozvuky klapotu se vytrácely kdesi v minulosti. Ale nejel jsem za onou dámou vyloženě se záměrem spárovat se. Jel jsem za možnou kamarádkou, z které třeba časem může být víc. Stanovil jsem si hranici kamarádství a té jsem se držel. Možná to bude vypadat, že tu vedu dialog... tím, jak se snažím psát tento článek o ženách, s kterými jsem se seznamoval.

Ano, vedu. Zrovna teď to může vypadat tak, že se snažím obhájit před nějakou výčitkou, že jsem se poohlížel jinde, když jsem ještě spárován byl. Je to jako když dlouho jíte jídlo, které je bez chuti, neosvěží vás a ještě vám může škodit, je na čase popřemýšlet o změně jídelníčku. Možná to vypadá, že se tu obhajuji, navíc v něčem, co množství lidí ani neřeší... mnozí mají partnery a vesele si rozjíždějí hojná souběžná partnerství. A najde li se moralizátor, kdo to bude chtít vyčítat, už jen proto že se vyčítáním živí a potřebuje si najít někoho, kdo se cítí vinen, bez ohledu na to zda oprávněně či ne, půjde nejspíše po mne, když uvidí můj projev, který si vysvětlí jako nejistotu. A nad těmi jistě se prezentujícími multivztahovníky se ani nepozastaví. Tehdy, však jen tehdy jsem z toho v nejistotě byl. Dnes by mne spíše mohlo mrzet, že jsem si nedovolil víc. Mé dnes již rozvedené manželství pro mne bylo za poslední léta ztrátové, což jsem si ale hlouběji uvědomil až po svém odchodu, kdy jsem viděl, že je mi lépe samotnému. Z lásky je oboustranný prospěch. Když to tak není, je to falešný.

Žínka esoterička

První žena, za kterou jsem přijel, se mi na první pohled při osobním setkání docela líbila. Byla trošku alternativně laděná a měla šmrnc. Hovořila o své lásce k lesu a k přírodě, o svém synu. Celkem brzo mě začala objímat. To jsem zprvu vítal, ale velmi rychle jsem si objetí přestával užívat. Měl jsem vjemy, jako by se ta paní při objetí dostávala do podivného transu a chvílemi mě tiskla tak pevně, že jsem se dusil. Jak mi s ní bylo zprvu hezky, po těchto zkušenostech přestalo. Vážněji jsem začal pochybovat ještě ten večer, kdy mě nabádala, ať stromu dám všechnu lásku co mám ke své dceři, že mi to příroda vrátí. Nedokázal jsem jí v tu chvíli odpovědět, však celkem rychle jsem si udělal jasno v tom, že láska, kterou mám ke své dceři, je pro mou dceru. A vůči té dámě, budu jí říkat třeba Žínka, jsem byl o to více obezřetnější.

Žínka zmínila, že jí provází nějaký duch, který jí radí co má dělat, a že když ho poslouchá, je to dobrý. Potom mi celkem často vyprávěla o tom, jak se jí o mně zdál nějaký sen, který byl alarmující, a snažila se mě varovat před nějakou hrozbou. V podstatě mě strašila. Nabídl jsem jí nějaké odborníky v této oblasti, kteří by ji mohli pomoct od toho ducha a od útrap, které jí v dětství způsobil otec. Však nechtěla. Zdálo se, že to v čem žije, že jí vyhovuje a že se necítí na změnu. Respektoval jsem to, však neměl jsem s ní důvod směřovat někam dál než ke kamarádství. Po čase vycítila, že se stahuji a držím si odstup, a začala být nepříjemná, šťouravá a rýpavá. Tedy jsem s ní postupně kontakt utínal. Však za mnohé jí děkuji, mám důvod být vděčný. Byla u startu mé sebeléčící cesty, co se žen a lásky týče.

Ještě v době, kdy jsme si s Žínkou řekli, že jsme jen kamarádi a občas jsme si volali, mě zaujala Žínčina prapodivná reakce... Bylo to už po mém definitivním rozchodu s bývalkou, však věděl jsem, že Žínku za partnerku nechci. Zeptala se mě tehdy, jak to mezi mnou a tenkrát ještě manželkou vypadá. Bez emocí jsem jí řekl, že jsme se rozešli. Načež se Žínka začala projevovat velmi zmateně, říkala něco ve smyslu že od toho dává ruce pryč, omluvila se a položila telefon. Tak jsem pokrčil rameny a nevěnoval tomu dále pozornost. Načež mi druhý den od Žínky přišla zpráva, ať omluvím její blbé chování, že jeden její kamarád se kvůli ní rozešel se ženou, Žínka mu takto cukla a on se ke své ženě vrátil. Neodhadla, že já se s bývalkou nerozešel kvůli ní ani kvůli jiné konkrétní ženě, kterou bych v té době mohl mít. Nicméně mi to napovědělo, že paní Žínka by mě v případném vztahu strašila a ve chvíli, kdy by se jí podařilo mě vylekat, tak by mohla zkoušet své prapodivné cuky a to třeba i tehdy, když bych potřeboval pohladit nebo nedusivě obejmout. Měl jsem už v tu chvíli jasno, že víc než kamarádství z toho nebude, a tato událost mě v tom jen utvrdila. Však jinak Žínka byla celkem milá a vzpomínám si, jak se mi líbila její odpověď na otázku, co od mužů očekává. Odpověděla, že hlavně aby byl muž sám sebou. Jak moc Žínku zajímal mužův příjem jsem už nepátral. To mě alarmovalo až u další seznamkové dámy. Měla ráda tanec, budu jí říkat třeba Tanečnice.

Tanečnice afromilná

Při prvním setkání s touto dámou jsem vnímal příjemný náboj. Vydržel však jen po to první setkání a už se mi jej nepodařilo obnovit v žádném pozdějším shledání s ní. Vzpomínám, jak si Tanečnice posteskla, že ze seznamky chodí samí debilové. No chvíli jsem nevěděl, do které kategorie mě řadí, však hodlala se scházet dále... Tak jsem si říkal, že třeba mě má za něco víc, než za debila. To jsem se ještě značně hodnotil očima druhých. Druhý den mi od Tanečnice přišla esemeska, která byla vyzývající, ať ohodnotím setkání... Vycítil jsem z ní, že si přeje být oceněna. Sám bych se toho nedožadoval, pokud bych o protějšek neměl zájem, tak jsem si to mylně vyložil, jako že o mne zájem má. Ještě jsem si neuvědomoval důvod, proč se dále nescházet a nepokoušet o vztah, naznačil jsem tedy svůj zájem. Ona na to reagovala nějak že by taky potřebovala, aby ten zájem měla, aby jí též zasáhl šíp. Mně šíp zasáhl, ale černý. Zdálo se mi o něm. Už tehdy jsem se na ní měl vykašlat, však nedalo mi to. Dlouho jsem hledal světlo ve tmě a nepouštělo mě to ani v tomto případě. Dnes už bych to neudělal. Tanečnice měla zájem se scházet dále a já tehdy ještě nechápal proč a vysvětloval jsem si to zájmem o mne. Naivka jeden.

Tanečnice měla ráda tanec a Afriku. Všiml jsem si, že jakmile potkala nějakého známého černocha, neváhala se s ním opusinkovat. Mně pusu nikdy nedala, i když jsem za ní první schůzky vše platil. Načež mi asi na čtvrté schůzce řekla, že to se mnou necítí fyzicky. Dobrá, řekl jsem, můžeme se dál scházet jako kamarádi, ale budem si každý platit to svoje, s tím, že někdy se můžem na střídačku pozvat.

Na to reagovala slovy: „Ale já jsem žena...“. Což mě neobměkčilo. Ocucávala by se s kdejakým afričanem (Bubu má rád, Bubu zkrátí...), nebyla schopná mi ani dát pusu a chtěla by ode mne všechno platit. Pochopil jsem časem, proč jsem si přitáhl zrovna tuto ženu. Protože roli odpadkového koše, do kterého by si dáma hrnula své blevajzy a ten odpadkový koš za ní bude platit co půjde, s absencí vděčností od dámy a dáváním najevo jak je všechno od něj špatně a málo, jsem už ve vztahu zažil.

Tanečnice se chovala jako Siréna. Vábila muže, v rouše princezny střílela kapesníčky princům a rytířům na všechny strany jako mašina na podávání tenisových míčků a tomu kdo zabral povětšinou cukla, jen ať se roztříští o útesy.

Zprvu jsem byl zmatený, že žena, která mě nechce, dále vysílá signály a podněty k tomu, abych se o ní snažil. Když jsem jí přestal pravidelně posílat esemesky, začala sama a pátrala po tom, co se děje. Potěšil mě její zájem, tak jsem jí pozval do kina, což odmítla s tím, že má rande. A ptala se mě, kdy budu mít rande já. Odpověděl jsem jí po pravdě, že zítra. Fakt jsem si shodou okolností domluvil na druhý den schůzku, protože jsem to s ní už nějaký čas pro naprostou neperspektivu začínal vzdávat. Na to reagovala se snahou dělat jako že nic, ale poznal jsem, že jí to vadí. Začala mi říkat, že s tím pánem se uvidí podruhé, a že jí vlastně nezajímá... Naskýtá se otázka: „Tak proč se s ním stýkáš, ty huso...?!“ Jenže to bych musel neznat Sirény. Nejde jim ani tak o to, že by mohly mít někoho rády. Potřebují někoho, kdo si bude myslet, že je má rád, a s ním si hrát. Dělat vábící cuky. A když bych si nechal líbit to, že upřednostňuje setkání s pánem který ji nezajímá přede mnou, o jakém to asi svědčí jejím zájmu o mně? Nevím jestli tohle Sirénám dochází... s tímhle chováním jsem se setkal celkem často i o dost později.

Popřála mi tedy, ať se mi slečna, s kterou jsem měl randíčko líbí, a poslala mi srdíčko. Vycítil jsem, že jí to není jedno tak jak se dělá. Ale už jsem věděl, že to není proto, že by jí na mně záleželo. Ještě zmíním, jak jsem se s ní cítil... Docela sladce. Jenže něco mi neštymovalo. Bylo to jako přešlehačkovanej dort nebo přecukrovaná kobliha. Schůzky s ní mě stály hodně energie a často mi z toho bylo špatně jako po laciné kořalce. Ona sama byla nejspíš nešťastná. Jenže proč dělala to, co dělala? Vždyť tím škodila především sama sobě.. Dneska už je možná někde jinde, též jí přeji úspěch.

Dam, které si chodí vyjídat třešničku na dortu je na seznamkách spousty. Netvrdím, že muži jsou na tom lépe. Znám to jen z této strany, však očekávám, že z naší to bude podobné.

Tanečnice měla zájem se vídat dále, i když jsme nepostoupili do partnerství a stanovil jsem, že budem platit každý své. Možná pro energetický zisk, nevím. Dam, které se už nechtěli dále stýkat potom, co jsem stanovil že platíme každý své, bylo vícero. Podrobněji se zmíním o další dámě, které budu říkat třeba Romantička.

Romantička létavá

Zprvu se mi jevila velmi sympaticky a otevřeně, odvázaně. Básnila o světlých zítřcích, i společných, dala mi najevo sympatie z její strany, které po telefonních hovorech údajně nabyla. Co mě u ní začalo napovídat, že něco není v pořádku, když v jednom z hovorů zmínila, že nemá ráda, když chlapi flirtují. Netrvalo ani pár minut, nevím jestli zrovna třeba neměla nějakou sklenku, kdy mi udělila dost lechtivou narážku... A safra, říkal jsem si, tady něco nesedí.

V jednom z hovorů mi sdělila: „Ukazovala jsem tvou fotku kamarádce, a prošel jsi...“. A jejda. Romantička dávala najevo strach, že se mi třeba v osobním setkání nebude líbit. Ujišťoval jsem jí, ať si z toho hlavu nedělá, že podle fotek je mi sympatická, a že v kontaktu můžem být, i když k sobě nenajdem cestu jako partneři. Později jsem poznal, při opakujícím se vyjadřování dam, když dávaly najevo tuto obavu zda se mi budou líbit, že ve skutečnosti jako by říkaly: „Tušíme, že pro nás nebudeš dost dobrej...“.

Což se následně ukázalo. Když jsem spěchal na první schůzku, cestu provázela samá varovná znamení. Nestíhal jsem autobus, který jsem dobíhal zpocený, v něm si vedle mne sedl zavánějící bezdomovec a já si neměl kam přesednout, šlápl jsem do výkalu... Později jsem si začal všímat, že výskyt takovýchto znamení v podobě překážek, z jejichž zdolávání nemám žádnou radost, tak je mi tím dáno najevo, že tady se snažit nemám.

Na schůzce jsem se cítil nepřirozeně. Jako by na mne něco ošklivého sedělo. Došlo mi, že to může být tím, že si na mne Romantička promítá svůj stín, to, co na sobě odmítá. Byl to stav, kdy protějšek hledá hlavně vady a na nich staví, respektive nezačíná stavět vůbec. Co od ní bylo docela milé, když mi aspoň na rozloučenou dala pusu a pohladila mě po tváři. Neměl jsem z tohoto aktu špatný pocit. Ale jinak jsme byli jako partneři nesourodí, i když já sklon k romantice mám též. Možná že právě proto...

U Romantičky mi nastal můj tolik častý jev, že jsem se nějakou chvíli trápil z toho, že to nevyšlo, a časem si s úlevou uvědomil, že mám radost, že to nevyšlo.

Potom jsem si dal chvíli oraz, než se moje cesta na krátký čas zkřížila s paní, která byla jedna z velmi mála žen, která mi voněla svou přirozenou vůní... Nebyl v tom žádný parfém, nic umělého. Prostě mi přirozeně voněla. Nevím jak jí říkat, no třeba Voňavá.

Voňavá vílka

Je to trochu kostrbatý opřezdívkování, ale třeba až ten článek budu přepisovat, tak mě napadne něco lepšího. Voňavá po mně celkem záhy vyjela, až mě to nabádalo k ústupu. Ale bylo mi to převážně příjemný, i když jsem částečně vnímal i divný pocit. Voňavá za sebou měla těžkou nemoc, která byla v tu chvíli stabilizovaná.

Asi na čtvrté schůzce, na procházce, zmínila že měla přítele, který jí po třech měsících řekl Ahoj, mám někoho jiného. Cítil jsem, že se u mne dožaduje toho, aby se jí se mnou nic takového nestalo. A to jsem nedokázal tak brzy zaručit. Taky mívám částečné majetnické sklony, a když se mi nějaká žena líbí, nejraději bych jí měl jen pro sebe a napořád. Však dochází mi, že takto si nelze nikoho poutat. Zvláště ne takhle brzo, na čtvrté schůzce. Pokud bychom se vzali a usilovali spolu o děti, je závazek věrnosti a setrvání něco jiného, to beru vážně. Ale ve chvíli, kdy se jen oťukáváme, je to předčasné a odrazující. No a kupodivu se stalo to, čeho se u mne bála, tak se toho sama dopustila. Ještě mi chvíli na to v korespondenci psala, že kdybych se pro ní rozhodl, že neváhá, což jsem jí nepotvrdil, bylo to příliš brzo. Načež po pár dnech náš pokus o vztah ukončila a o něco později se mi pochlubila, že je zadaná. Patrně našla někoho, kdo jí dokázal ten slib už takhle záhy dát.

Po zkušenostech nejen s Voňavou jsem začal o strachu více přemýšlet. Jak když se někdo něčeho bojí, jako by s tím potřeboval sám a ze své pozice získat nějakou zkušenost, někdy opačnou než napovídá strach. Voňavá si prostě potřebovala dopřát říct někomu po čase Ádié, mám někoho jiného. Ačkoliv to bylo něco, čeho se sama bála a co u protějšku těžko skousávala. Nevím, jestli si to uvědomila, pokud ne, je možné, že se toho bojí dodnes. Já se třeba bál, že zklamu jednoho svého kamaráda, ke kterému jsem vzhlížel. Za nějaký čas jsem k němu přestal vzhlížet a navíc zklamal on mě... a já byl sám se sebou tak srovnaný, že jsem cítil, že z mé strany je to v pořádku. A tak nějak mě přešel strach, že zklamu.

Strach je nedostatek poznání, může též souviset s nedostatkem kyslíku. V tomto případě mohl strach napovídat to, že se bojím zklamat někoho, kdo vlastně zklamává mě, strach byl varování a upozorňoval mě na chybu vyhodnocení pocitů rozumem, že na sebe beru něco, co by měl mít někdo jiný a co ke mně v tomto případě nepatří..

Napadá mě dále trošku brutálnější příklad z malinko jiné roviny... Když bych někomu záviděl, že je děvkař (hajzl jeden), a měl jsem strach, že si užije víc než já, proč si nezkusit být též děvkařem? Buďto poznám že to nechci, třeba i dříve než se cokoliv stane, poznám že nemám co závidět a budu sám se sebou spokojenější, nebo mi to bude vyhovovat a pak budu spokojený taky. Nebudu mít co závidět a mít se o co bát, než bych byl jinak vyveden z případného omylu. No víc to teď pitvat nebudu.

Do vzpomínek mi dále přišla paní, která sice byla stejně stará (mladá) jako já, i když jsem z ní měl pocit, že je o dost starší. Zaujala mě, ale hned od počátku jsem věděl, že partnerství ne. Nicméně jsem si řekl, že by mohla být vhodnou partnerkou pro mého staršího kamaráda, tak jsem se s ní párkrát sešel, než jsem je seznámil. Působila mateřsky, budu jí v humorné nadsázce říkat Mamina.

Mamina bokemchovná

Mamina přesně věděla, co by měl dělat muž. Že by měl ženě nosit kytky, platit za ní, dávat jí dárky, vyjadřovat jí zájem a věnovat pozornost. To, jak věděla do hloubky co by měli muži dělat jí patrně zabralo veškerou kapacitu, že jí pak nezbylo na to si uvědomit, natož realizovat, co by měla dělat žena. Nedočkal jsem se od ní žádné pozornosti, maličkosti, ocenění... i když jsme se viděli několikrát, i tulipánky jsem jí přines a s kabátem pomohl. Navíc z ní po čase vypadlo, že má vztah s nějakým pánem, o kterém se ale vyjadřovala nevalně, přesto si ho držela. Měla vztah v zákulisí, na všelijaké své potřeby, a k tomu si hledala to ono, to pravé. S tím jsem se setkal též opakovaně. No nevím. Každému podle jeho gusta, já u něčeho takového být nemusím.

Karkulka vlčitá

Několik setkání jsem měl též s paní, co žila jako svobodná pracující matka. První setkání jsem ji tradičně pozval a platil za ní, na což po chvíli přemlouvání svolila. Pak si ale tvrdě hájila, že bude platit sama za sebe a bylo to od ní rozumné.

Ženy, které si nechají s oblibou od mužů platit, a myslí si že jim to splácejí svou nenahraditelnou oblažující přítomností, aniž by to jinak vracely, tak netuší, že se s těmi muži zaplétají karmicky. Navíc, když ten muž získal své prostředky zaprodáním se, tak na čem asi ty ženy získávají podíl...

Tato samostatná dáma, napadá mě pro ní dočasná přezdívka Karkulka, se jevila značně samostatně, ale i vytíženě. Zarazilo mě, že na setkáních často zmiňovala svou kolegyni, která dojížděla za svým přítelem, a porovnávala to. Nebyla to vyloženě známka vytváření čehosi vlastního.

Asi po páté schůzce se mi zničeho nic přestala ozývat. Patrně se to přestalo podobat Spanilým jízdám kolegyně. Pátral jsem co se děje, a odpověděla mi po čase něco v tomto smyslu.. že nevěděla, zda se vůbec ještě ozvat, že kdybych jí tehdy neoslovil, tak by se mnou kontakt nenavazovala (přitom jsme se seznámili na seznamce), že chlapa nestíhá a vlastně ani nechce. V podstatě na mne hodila svou odpovědnost za to, že se chtěla seznámit a že to nebylo takové, jak si představovala, jak to chtěla. Nevím, jestli jsem pro Karkulku byl Vlk nebo Myslivec, každopádně ne Babička, protože za mnou nechvátala, nechala mě za svými zády, hnajíce se za svým cílem. Něco mi však přece zanechala, střípek do mozaiky.

Králice humorná

Úroveň žen, které se mi ozývaly, až na řídké výjimky stoupala. Platí to i o Králici. Říkám jí tak, protože mi připomínala králičku. Byla s ní velká legrace a já byl z kontaktu s ní často vychechtanější leča. Byla samostatná, nezávislá, nestála o pozvání a platila si sama. Jen byla značně samotářská a měli jsme dost protikladů, které podle jejího a později i mého byly pro vztah těžko slučitelné. Stala se mi u ní zvláštní věc... na pohled se mi líbila, ale když jsem se podíval hlouběji do sebe a zeptal se, zda je tomu skutečně tak, dostalo se mi protichůdné odpovědi. Byl jsem z toho zmatený. Došlo opět asi na čtyři schůzky, které byly docela intenzivní a povedené. Nakonec se mi po odmlce omluvila, že nemůže pokračovat, a po čase v odpovědi zmínila, že si našla jiného. Už na ní skoro nevzpomínám, ale jak jsem u předešlých byl nakonec téměř u všech rád, že to nevyšlo, u téhle mám neutrální postoj. Z tohoto pokusu jsem si odnesl nový obzor, dívat se více vnitřním zrakem.

Letuška přímozdělná

Ještě před Králičkou jsem měl setkání s Letuškou. Říkám jí tak, protože byla vysoká a o vysokých lidech se říká, že by mohli šacovat letadla. Letušku zmiňuji po Králičce, protože jsem s ní měl schůzky před i po setkáních s Králičkou a k završení došlo až poté.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Seznamkový lektvar.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.