Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy
Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Marta Helingerová

SNY JAKO ZDROJ SEBEPOZNÁNÍ
Jak využít sny k osobnímu rozvoji

Vydala Grada Publishing, a.s.
U Průhonu 22, 170 00  Praha 7
tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400
www.grada.cz
jako svou 6428. publikaci

Odpovědný redaktor Zdeněk Kubín
Ilustrátor Gabriela Lašťovka
Sazba a zlom Antonín Plicka
Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka
Formát ePub Antonín Plicka
Počet stran 184 a 8 stran barevné obrazové přílohy
Vydání 1., 2016

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2016
Cover Illustration © Gabriela Lašťovka

ISBN 978-80-271-9522-0 (ePub)
ISBN 978-80-271-9521-3 (pdf)
ISBN 978-80-247-5690-5 (print)

Tisíce světů víří kolem vás, magický orchestr,

hvězd notami je jeho hudba napsaná na nebi půlnočním!

Otokar Březina

Moje cesta ke snům

Sny mě odjakživa přitahovaly. Nerozuměla jsem jim, a přesto mě ani nenapadlo je brát jako nesmysl, případně je nebrat vůbec vážně. Slovo numinózní jsem tenkrát neznala, bylo tam od začátku cosi tajemného i něco, co nahání strach, neznámo. Když jsem asi jako osmiletá viděla poprvé Ostrov pokladů, zdálo se mi v noci o jeskyni plné dětských koster. Onen sen s kostřičkami se ještě asi dvakrát opakoval. Vyděsilo mě to, ale zároveň jsem věděla, že jsem ve snu viděla něco zvláštního. Rodičům jsem se bála svěřit. Co když mě nepochopí, jen je to vyděsí, nebo jim budu připadat divná, jiná. Cítila jsem, že potřebuji pochopení a přijetí. A protože mi daleko pravděpodobnější připadalo, že je to spíš vyděsí nebo to odbydou mávnutím ruky, začala jsem mít strach, že by na mých snech ulpělo něco z jejich poplašné reakce nebo naopak despektu.

Takhle jsem poznání tajemné říše odložila do budoucna. Doufala jsem, že je jednoho dne pochopím. Sny jsem si vytrvale zapisovala, i když jsem jim nerozuměla. Při studiu na Filozofické fakultě jsem měla jakousi agnostickou krizi. Že všechno, filozofie i psychologické teorie jsou jen soustavy poznatků, vědomostí. Že za tím není život, pravda, smysl. Že ony teorie nemohou vyložit přece vše. Ano, mohou se vyjádřit o dílčím problému, diagnóze, ale nemohou platit obecně. Že celá psychoanalýza je jen soustava hypotéz, které na někoho sedí a na někoho vůbec nepasují. A došlo také na sny, měla jsem pocit, že i ty jsou jen hromadou obrazů s bláznivým dějem, které dohromady nedávají vůbec smysl. Po nějaké době toto pominulo a sny jsem opět začala psát do deníku. Pořád jsem jim nerozuměla. Ale bylo mi divné, proč se mi pořád zdá o vypadávajících zubech, o tom, že v mém pokoji na koleji bydlí někdo jiný. Že vidím svoji matku, které je dvacet, jako by vypadla ze svatební fotografie, dává mi tašku s jídlem do autobusu a já na ni křičím: „Vždyť jsi mi nic nedala!“

A pak se to pomalu začalo skládat. Zásadní pro mé uvažování a chápání snových poselství byla kniha Nemoc jako cesta, kterou napsali Thorwald Dethlefsen a Ruediger Dahlke. Zlomové bylo pochopení symbolického významu nemoci. Že nemoc hovoří řečí symbolů, kterými jsou naše symptomy, a že když pochopíme, co je za tím („kdo mi leží v žaludku“, „čím se nemůžu prokousat“, „na co se chci vykašlat“), dozvíme se skrytou pravdu o nás samých a našem životě. Protože autoři nešetřili ani lidi trpící psychickými nemocemi, oběti nehod a lidi, jimž se stávaly úrazy, pochopila jsem, že existují zákonitosti a síly, které na první pohled nevidíme, ale které přesto fungují.

A tak se mi pomalu začaly skládat symbolické obrazy ze snů ve smysluplné celky. Začínalo mi být jasnější, co znamenají zuby v řeči snů, že souvisejí se schopností prokousávat se životem, potýkání se s jeho problémy, se sebedůvěrou.

Moje přesvědčení, že sny něco znamenají, se opíralo o tušený smysl, který později skutečně potvrdily úspěšné interpretace. Není nic snadnějšího, než si přečíst svoje sny, třeba po letech, a jen pozorovat, jak jejich smysl, zpracované téma nebo konflikt vystupují samy od sebe. Jak se to podstatné, o co ve snu šlo a co se vám podvědomí snažilo sdělit, vyděluje z celku snu a propojuje s žitou zkušeností.

Děkuji nakladatelství Grada Publishing, a především paní Gabriele Plickové za příležitost napsat tuto knihu věnovanou snům. Mnohokrát děkuji Janě Kubínové za redakční práci a Antonínu Plickovi za grafické úpravy textu.

Práce se sny je jedním ze způsobů, jak poznávat sama sebe.

Poznávání sebe sama je proces.

Nikdy není hotov.

Úvod

Tato kniha je určena zájemcům o výklad snů. Lidem, kteří hledají návody a inspiraci, jak svým snům porozumět a jejich poselství propojovat se svým každodenním životem. Hledat situace, k nimž se sny vyjadřují, a vyslechnout si jejich moudrou, objektivní, nestrannou radu.

Nenajdete zde popisy fyziologie spánku – REM a NONREM fáze, popisy mozkové aktivity (vlny alfa, beta atd.). Od toho jsou jiné erudované publikace zaměřené více na oblast neuropsychologie a neurofyziologie. Tato publikace se věnuje snům jako takovým. Snům jako psychickým výtvorům, které nesou smysl a dokáží se smysluplně vyjadřovat k tomu, co člověka v životě potkává, k jeho povaze, silným i slabým stránkám. Sen je objektivní, dokáže se věnovat jak příjemným, tak méně příjemným skutečnostem, a jakožto produkt nevědomí si osobuje právo být nestranný, nepředvídatelný, nečitelný, tajemný a zvláštní.

Sny se svým přesahem do říše nevědomí, neuchopitelností a svým předjímáním budoucího vývoje nepřestanou fascinovat a udivovat bohatostí obrazů, nečekaných zápletek, překvapujících souvislostí. Svojí povahou lákají vydat se na cestu do neznáma.

Pro chápání snů je důležité naladění na onen starý svět, který hovoří obrazy, symboly a metaforami.

Pojďte poznávat krajiny duše, kde vodítkem je pocit, jenž se promění v pociťovaný smysl. Někdy je to náraz, jindy je to tiché zaklapnutí, když se propojí síla imaginace s vědomým pochopením.

Naše společné putování krajinami snů doprovodí obrazy Gabriely Lašťovky, které podnítí imaginaci. Děkuji Gabriele za svolení otisknout její obrázky a věřím, že i vás, čtenáře, dokáží naladit a pomohou vám nalézt cestu k bráně snů. Rozumové pochopení a přístup ke světu je v dnešní době samozřejmostí, je to imaginace, kterou potřebujeme více pěstovat a znovuobjevovat.

1. Co jsou sny a proč se jimi zabývat?

Práce se sny je příležitostí k sebepoznání, reflexi, zkrátka o hledání a objevování příjemných či méně příjemných, hlavně však pravdivých skutečností o sobě. Jana Heffernanová^1 práci se sny přirovnává ke šťourání se pohrabáčem v kamnech a dodává, že: „Sny jsou zajímavým a nevyužitým zdrojem sebepoznání.“

Pokud se rozhodnete raději sny nakreslit než o nich hovořit, objevíte obrovskou šanci, kterou sny otvírají – příležitost k tvůrčí činnosti. Možná to bude pro někoho po dlouhé době (možná i letech!) poprvé, co vezme do ruky barvy nebo pastelky a bude malovat snovou scenérii.

Pro někoho to může být absolutní novum, že skrze sny, často bizarní, nesrozumitelné řetězce těch nejneuvěřitelnějších příhod, může poznávat sama sebe. Že ve směsi nesourodých obrazů, nečekaných a nepředvídatelných zvratů, v postavách známých i neznámých lze hledat a nalézat kamínky do mozaiky poznání týkající se někdy druhých, ale především nás samých.

Pro další skupinu lidí jsou sny prostředkem, jak přijít na to, „co mi vlastně je“, kde je zakopaný pes, skrytá příčina našich potíží. V nevědomé oblasti se určitě nějaký „zakopaný pes“ nachází, buď takový, který bude patřit jen nám anebo bude náležet svým charakterem k věcem obecně lidským, k vrstvě kolektivního nevědomí. Občas na nás skrze sen vykoukne, někdy ho poznáme, někdy ne. Situaci komplikuje fakt, že někdy ho chceme poznat a někdy se mu spíše chceme za každou cenu vyhnout.

Osobnostní vývoj je mimo jiné o určité změně pohledu, jednání, myšlení. O tom, jak lépe využít své schopnosti, prožívat smysluplné vztahy. Vlastně díky snům se můžete dozvědět něco, co nevíte, takže nepropásněte šanci se dozvědět něco nového – o sobě, o nějaké situaci. Sny vám mohou přinést nový pohled na vás, vaše sociální okolí a v neposlední řadě se vyjadřují i k vašemu zdraví.

Sny patří k poznání zvláštního druhu

Verbální, racionální stránku, kterou jsme zvyklí používat, nahrazují složité a neobvyklé scény nabité dějem a emocemi. Snové obrazy mohou na vědomí snícího zapůsobit tak silně, že jeden sen přinese další stadium uvědomění – takový sen tak může odkrýt něco, k čemu se dostáváme po několika terapeutických sezení.

V čem vás sny mohou pomoci?

Odkrýt skryté stránky vaší osobnosti, pokud máte chuť a odvahu se pustit do práce na sobě. Že to nepotřebujete? Anebo ano, ale nechce se vám do toho? Odkud začít?

Tady je jeden příklad: Stalo se vám, že jste reagovali jinak, než druhý myslel? Cítili jste se dotčeni, zraněni. Druhý vám marně vysvětluje, že to tak nemyslel. Pravděpodobně se dotkl nějakého vašeho bolavého místa, nedořešeného konfliktu, komplexu. Ani o tom nevíte. Emoce jsou rychlejší než myšlenky. A navíc na přímou otázku byste ani nedokázali odpovědět, co vás tak nadzvedlo. Už je to dávno, kdy to zranění vzniklo.

Sny ukazují právě taková místa. Vytrvale. Předvádí vám, jak jednáte, jakými postoji si způsobujete problémy. Někdy je řešení explicitní, jindy je naznačeno, a když se snem budete zabývat, přijdete na to „jak“ i „proč“.

Sny a spánek

Život člověka se odehrává v rytmu, cyklech. Aktivní modus se střídá s pasivním, bdělý život se spánkem, kdy dochází k regeneraci organismu, jeho duševních a fyzických sil. Tento rytmus, střídání bdění a spánku, souvisí se střídáním dne a noci, světla a tmy. Toto máme jako lidé společné se zvířecí i rostlinnou říší.

V ranních hodinách se kromě obecného nárůstu aktivity zvyšuje tělesná teplota, uvolňují se hormony. Proto si z nočních snů nejlépe pamatujeme ty ranní.

Jiří Tyl přirovnává mozek k počítači, který přes den pracuje a v noci probíhá jeho údržba. Čištění registrů, odinstalování nepotřebného softwaru a naopak nahrávání nového. Dochází tedy k jakémusi třídění informací, které jím přes den prošly.

Jaké jsou sny

Sny jsou tak rozmanité! Ale cožpak není náš život a naše prožívání právě tak rozmanité? Představte si, jak se cítíte dnes, co jste zažili. Jaké je to v práci, doma. Jaké to bylo na dovolené, o víkendu, když jste se viděli s přáteli nebo když jste měli chvíli pro sebe. Jaké to bylo, když jste byli na střední škole, a tak bychom mohli pokračovat dál a dál. Často slyším námitky ohledně pravdivosti snů: Vždyť jsou tak různorodé, pokaždé jiné, cožpak by v nich mohl být nějaký smysl, pravda, která je o mně, mém životě nebo lidech z mého okolí? A proč ne? Když jsou naše zkušenosti a vnímání tak pestré, sny jsou zrovna tak, možná ještě víc. Představte si, jak jste v práci a pak někde jinde, v jiné roli. Není to zrovna takový skok, odlišné prostředí, jiný svět, a přece jste to pořád vy.

Sen nese určité poselství, kterému nerozumíme. Můžeme se pokusit přiblížit se jeho smyslu, a to tím, že:

•máme důvěru, že nám něco sděluje, protože se skládá ze snových prvků, mezi kterými panují určité vztahy;

•nalezneme odpovídající životní kontext.

Výklad snů je vlastně hledání asociací k jednotlivým snovým prvkům a paralel v životě snícího.

Principy spojování snových představ

Snové motivy spolu splétají nejrůznější motivy a okolnosti. Zdánlivě nesourodé prvky vystupující často v alogických, ba přímo bizarně fantaskních spojeních se řadí podle zákonitostí. Ač jsou jejich spojení na první pohled nesourodá, překvapivá či zcela nečekaná, přesto se snové mechanismy, které kromě neseného významu dovedou vykouzlit jako vedlejší produkt i vtip, nečekaně řídí určitými principy. Jsou to asociační zákonitosti. Někdy se vztahují jen k naší osobní rovině, individuální historii. Sen například vytáhne na světlo událost, respektive vzpomínku na událost, kterou jsme dlouho nevyvětrali z hlubin naší paměti. Tuto oblast Jung nazval „osobní nevědomí“. V této oblasti jsou obsahy, jež jsou dočasně nepřístupné vědomí, ale poznáváme je, nejsou nám cizí.

Jindy dokáže určitý prvek „vytáhnout“ z nevědomé oblasti zcela neznámou situaci, kdy absolutně nevíme, odkud se vzala. Z jaké doby, mýtu, snad pověsti, kterou jsme však určitě nikdy nečetli ani o ní neslyšeli? Tento zdroj Jung nazýval „kolektivním nevědomím“.

Zeptejte se někoho, co o sobě neví a proč se neustále motá v začarovaném kruhu, naráží na tytéž problémy.

Nepochodíte.

Zrovna tak, jako kdybyste se ptali sami sebe.

Asociační zákonitosti

Způsob, jak jsou uspořádány vzpomínky nebo vytvořeny snové příběhy, je popsán jako asociační zákonitosti.

Mezi základní asociační zákonitosti patří asociace (sdružování) psychických obsahů podle:

Později byly přidány sekundární asociační zákonitosti podle:

•podobnosti

•kontrastu

•dotyku v čase a prostoru

•příčinnosti

•živosti

•častosti

•novosti

Hovoříme-li o snech a nevědomí, musíme zmínit dvě velká jména, zakladatele psychoanalýzy Sigmunda Freuda a Carla Gustava Junga, který navázal na Freudovy objevy a rozvinul je do svébytného systému analytické psychologie. Oba se zabývali nevědomou oblastí, jež se neprojevuje přímo. Předpokládali, že právě tam lze nalézt skryté příčiny psychických potíží a že uzdravit duši lze pouze tehdy, když se podaří navázat spojení s nevědomou oblastí.

Oba považovali za důležité odkrýt a pracovat s emocemi, které byly z vědomí přesunuty do nevědomé oblasti. Ve snech je emoční rovina velmi důležitá a pro snové poselství někdy klíčová.

Abychom si představili, co je sen a proč k nám promlouvá pro naše vědomí nepochopitelnými obrazy, Jung používal přirovnání: je to, jako kdyby k nám promlouval dva miliony let starý člověk, který v nás přebývá, a říkal nám: „Koukni se, jak žiješ, takhle to vidím já.“

Freud sice považoval sny za královskou cestu do vědomí^2, ale zároveň dodával, že sen není nic jiného než neurotický symptom. Rozlišoval manifestní (zjevný) obsah snu, který překrýval latentní (skrytý) snový obsah. Tvrdil, že sen používá nejrůznější distorze, aby zamaskoval skutečné přání snícího, které mělo nejčastěji sexuální povahu. A pokud ne, nazýval to psychosexualitou.

Carl Gustav Jung se zasloužil o rehabilitaci snů, byly pro něho něčím víc než neurotickým symptomem, a jejich nové chápání. Rozšířil kontext pro jejich výklad, obohatil jej o paralely s mýty, dávnými příběhy lidstva (tzv. amplifikace) a ve svém učení dokázal Freudovu teorii snů překonat. Na rozdíl od něj považoval sny za svébytné psychické útvary, které se nesnaží zakrývat pravé pohnutky motivované pouze sexuálně. Libido nepovažoval pouze za sexuální pud, ale projev životní energie obecně. Nesouhlasil s tím, že za fasádou snu se skrývá překroucené pudové přání. Jung uváděl příklad, že když je v moči cukr, tak to také není nějaká fasáda, ale prostě cukr.

Jung tedy přistupoval ke snům jako k přirozeným smysluplným celkům, které dávají smysl tak, jak jsou. Jsou však nesrozumitelné, protože se vyjadřují symbolickým jazykem, kterému většina lidí nerozumí.

2. Sny z historického hlediska

Od antiky po současnost

Moderní člověk si svých snů příliš neváží, nebere je jako zdroj poznání. Antické chápání snů bylo však jiné. Tehdejší lidé byli přesvědčeni, že sen přichází z nám neznámé části duše a má za úkol nás připravit na následující dny a jejich události. Převládal postoj, že skrze sny promlouvá božstvo či démon. Pokud snící svému snu nerozuměl sám, požádal o pomoc vykladače snů, jehož úkolem bylo záhadnou řeč snu přeložit (Jung, Výbor z díla VII, s. 22).

Nemoc byla chápána jako „návštěva opomenutého boha“. Přeloženo do psychologického jazyka, člověk tedy zapomněl, že se má věnovat určité stránce života, kterou zosobňoval určitý bůh nebo bohyně. Dotyčné božstvo se cítilo zanedbáváno, nebyla mu prokazována patřičná úcta, a tak se samo přihlásilo o slovo. Jestliže nedostalo prostor ve vědomém životě člověka, ohlásilo se formou tělesného příznaku nebo nemoci. Aby zjistili, o koho se jedná, kdo se cítil být uražen, vydávali se nemocní do svatyní zasvěcených Asklépiovi a žádali o sen, který by jim zjevil příčinu jejich nemoci a jak ji léčit.

Pro usmíření božstva bylo nutné provést obětní rituál. Tato oběť spočívala ve změně myšlení a životního postoje. Tuto změnu označoval řecký termín metanoia.3

C. G. Jung ve svých Tavistockých přednáškách uvádí příklad odlišného přístupu ke snům v antickém světě a tzv. primitivních kulturách, kde byly sny považovány za skutečná božská poselství. Když se člověku zdál skutečně významný sen, tedy takový, který překračoval rámec každodenního života jedince, bylo záhodno s takovým snovým poselstvím předstoupit před shromáždění, které se jím zabývalo se vší vážností. Dovedete si dnes něco takového představit? Odvážlivci by se asi dostalo osobní konzultace s nějakým novodobým „dr. Chocholouškem“ a snad by se noticka objevila i v bloku zábavných kuriozit ve zprávách. Nikoliv však v antice. Jung vyprávěl příběh o dceři jednoho římského senátora, která žila v 1. století před Kristem, jíž se ve snu zjevila bohyně Minerva a stěžovala si, že římští občané zanedbávají její chrám. „Dáma se cítila povinována oznámit sen římskému senátu a senát odhlasoval určitý peněžitý obnos pro obnovu chrámu.“

Jung poukazuje na to, že „mytologické nebo kolektivní sny mají charakter, který instinktivně nutí lidi, aby je řekli. Tento instinkt je vcelku namístě, protože takové sny nepatří jedinci; mají kolektivní charakter. Jsou pravdivé samy o sobě v obecnosti […] to je důvod, proč ve starověku a středověku byly sny ve velké vážnosti. Cítilo se, že vyjadřují kolektivní lidskou pravdu.“ (Jung, 1993, s. 122–123)

Zatímco v antice se sny těšily všeobecné vážnosti, téma snů, když na něj přijde řeč, s trochou nadsázky rozděluje společnost. Někteří lidé své sny berou vážně a přiznávají jim určitou výpovědní či poznávací hodnotu. Možná jejich poselství ne vždy plně rozumí, ale tuší, že jejich perspektiva má co říci k jejich životu a že pod povrchem jakkoliv prazvláštní snové koláže se skrývá hlubší smysl. Další skupině lidí jsou sny takříkajíc ukradené, mají k nim neutrální vztah, a pak tu jsou lidé, kteří sny považují za nesmysly či hlouposti.

Lidová tradice

V lidové tradici byly snáře oblíbeným druhem literatury. Na prvním místě tehdejší lidi zajímalo, co bude, co se stane. Do snů tedy byla vkládána především víra, že z nich lze – pomocí snáře – vyčíst budoucnost.

Ukázka ze starého snáře – „Nejúplnější a nejspolehlivější snář Anny Novákové ze Lhoty obsahující výklad všech snů. Sepsáno na základě starodávných zkušeností, zejména podle zkušeností stoleté cikánky Ilky“, vydáno roku 1900.

Jejich oblíbenost svědčí ještě o další víře, tedy že symboly ve snech mají ustálený význam. „Sojku ve snu zahlédnouti – návštěvy se příští den můžeš nadíti.“

Známý je lidový výrok: „Sen je sen, probudíš se, je den.“ Co však znamená? Sen je nesmysl, podívej, je den, nic z toho, co se ve snu dělo, neplatí. Vyplývá z něj jednoznačné: nezabývej se snem. Takové rčení však jen odráží „zlehčující manévr“, vyjadřuje tak posvátnou bázeň z iracionálního snového světa, kterému běžné vědomí nerozumí, ale zároveň ho přitahuje.

Sny a Bible

Hugo Široký^4 připomíná, že biblická proroctví jsou často zjevena právě ve snu, „aby se tím více vyjádřila jejich mysterióznost“.

Zejména Starý zákon je obohacen mnoha sny. Přehled snových výjevů, které se objevují v Bibli, podává například Bronislav Ostřanský (Ostřanský, 2005). Uvádím některé postupy pro práci se sny pocházející z židovské tradice.

Židovští kněží pohlíželi na sny a snahu z nich věštit či z nich vyvodit smysluplný závěr přesahující horizont známé každodenní zkušenosti jako na nebezpečnou a úpadkovou disciplínu. Oneiromancii dávali do spojitosti s magií, která byla zařazována do stejné kategorie. Nejsilněji zaznívá odsouzení snů v knize Kazatel, kde jsou sny považovány za klam, pokušení nebo zkoušku.

Přívrženci židovské mystiky (kabaly) nicméně považovali sny a vize za cennou zkušenost, která může přinést zajímavé vhledy do situace snícího, vodítka pro řešení problémů v životě a mající schopnost předpovídat budoucí události. Vyvinuli nejrůznější techniky pro vyvolání snů, které lze roztřídit do tří skupin, podle akcentovaného psychického procesu:

1.Kladení otázky (usilovné myšlení)

První technika spočívala v tom, že si člověk před spaním soustředěně opakoval otázku, na kterou chtěl získat prostřednictvím snu odpověď. Tato odezva často přišla ve snu jako biblický verš, který musel být podroben dalšímu zkoumání, protože význam často nebyl na první pohled zřejmý, a aby bylo jasné, co má dotyčný dělat nebo jak verši rozumět, bylo potřeba zašifrovaný význam interpretovat. Lze předpokládat, že jazyk snu není konkrétní, ale symbolický, a to, co je ve snu řečeno nebo ukázáno, odkazuje ještě jinam a právě to je hledaný konkrétní význam – „co to znamená“.

2.Barevná vizualizace (soustředěné představování)

Cílem kabalistů bylo dostat se do hypnagogického stavu^5 a představovat si, že vidí konkrétní obraz, který obsahuje odpověď na danou otázku.

3.Tzv. mystický nářek

Technika, kterou používali středověcí kabalisté pro navození snu, který měl přinést řešení konkrétní otázky. Tušili, že sen je branou k netušené moudrosti, pokladům, jež jsou běžnému vědomí nedostupné. Prostředky, jakými si chtěli navodit snový stav, byl pláč, modlitba nebo půst. Věřili, že když usnutí bude předcházet mystický pláč, spolu s odevzdaností a otevřeností pravdě a poznání, přinese vytoužené ovoce poznání. Neméně důležitá byla i víra, že je nutné pěstovat vlastní vůli a zacílení mysli ke konkrétní otázce. Byli přesvědčeni, že tak mohou získat odpovědi, ke kterým by jinak neměli přístup anebo by trvalo velice dlouho se k nim dopracovat běžným způsobem (Ostřanský, 2005).

Náhled, celost, moudrost – tyto atributy i my, stejně jako židovští mystici, přisuzujeme rozlehlé sféře nevědomí.

3. Základní pojmy

Pojďme si nyní ujasnit a definovat základní pojmy, které budou pomyslnými souřadnicemi, mezi nimiž budeme napínat šňůry s dalšími informacemi a poznatky. Bude to jakási osnova, do níž budeme vetkávat další pojmy a informace, které, jak doufám, čtenářům osvětlí, jak rozumět snům a jak s nimi nakládat. Definice nechť jsou brány jen jako základní, orientační vymezení. Není naším cílem podat vyčerpávající, ucelené odpovědi – jen poctivé vymezení těchto pojmů by klidně vydalo na samostatné publikace.

Vědomí

Vědomí je někdy připodobňováno k loďce plující / zmítající se na obrovském moři nevědomí. Například opus Odysseova cesta je vykládán jako cesta vědomí, které se setkává s různými nástrahami, prochází mnoha zkouškami a tím roste. Odysseův návrat domů je tak návratem vědomí sama k sobě, ale v jiné, zralejší podobě.

Ego vědomí má mužský charakter, ve snech jej bude symbolizovat mužská postava. Základním atributem vědomí je světlo – jas vědomí. Je s ním spojováno Slunce. Z řecké filozofie si vybavíme odpovídající apollinský princip. Ve snech jej mohou symbolizovat kromě zmíněného slunečního jasu také oči, zrcadla, fotoaparáty, kamery.

Vědomí má omezenou kapacitu. Tréninkem, meditacemi a nejrůznějšími technikami práce s myslí je možné jeho kapacitu o něco navýšit, ale stejně se nám nepodaří všechny obsahy udržet na vědomé úrovni. Dočasně spadnou do oblasti předvědomí či osobního nevědomí, odkud je možné je snadno vytáhnout na světlo – do vědomé části mysli.

Vědomí rádo analyzuje, třídí, hodnotí, a hlavně nemá rádo neuzavřené záležitosti. Za každou cenu musí věci uzavírat a dávat do souvislostí. Nemusí to být pravdivé nebo správné, stačí, když se takový názor umí tvářit. Stejnou chybu děláme všichni, existuje množství psychologických poznatků o tom, jak si názory rychle a rádi nesprávně utváříme (např. haló efekt), o projekcích ani nemluvě.

Vědomí se historicky vyvíjelo společně se schopností řeči, a to považuji za klíčové. Pomocí řeči totiž označujeme nejrůznější jevy, události, smyslové vjemy, vyjadřujeme myšlenky. Jiří Tyl^6 používá přirovnání, že slova jsou pro emoce tolik, jako šaty pro člověka. Jsou tedy jakýmsi obalem, nálepkou, živý obsah je za tímto pojmenováním.

Domnívám se, že jeden ze základních problémů je, že zapomínáme na tuto původní zkušenost, pocit, vjem a dále pracujeme s pojmy a označeními, které tuto živou událost označily.

Jiří Mádl o egu

Herec Jiří Mádl v rozhovoru o své roli v posledním filmu říká: „Já ve svém věku ještě trochu možná s egem bojuju, Miloš (režisér snímku Miloš Šmídmajer) vůbec, jemu jde o věc.“

Mádl vyhmátl to podstatné. Když nám jde „o věc“, více upozaďujeme „sebe“. Paradoxně neztrácíme, naopak.

Ego velmi rádo posílá nežádoucí vlastnosti do stínu nevědomé oblasti, kde si tyto vlastnosti žijí vlastním životem, ve formě komplexů, které na sebe vážou energii. Že nám chybí ve vědomém životě? „To je možné,“ připustí ego. „Ale tyto vlastnosti a sklony jsou též ohrožující.“

Ať už vědomě, či nevědomě používáme řeč nesprávně, když se potom nevracíme k původnímu zdroji, nehledáme pravdu, vzdalujeme se od sebe, a můžeme tak napáchat mnoho škod nejen ve svém vlastním životě, ale i ve svém okolí. Pracně pak hledáme cestu zpět k sobě, ke svému nitru. Snaha o rozvoj osobnosti, hledání sebe sama, pěstování duchovní stránky je potom návratem sobě sama, k původní hloubce lidské zkušenosti.

Sny nám toto spojení zprostředkovávají neustále.

Snové ego

Naše běžné vědomí ve snu – snové ego – je pro potřeby snu velice zúžené. Má omezený přístup k paměti, nemá rozsah našeho běžného já. Má jen ty vlastnosti a schopnosti, které jsou relevantní pro konkrétní sen. A je to tak v pořádku, právě analýza snového ega může být významným vodítkem pro dekódování snu. Když ve snu hodně přemýšlíme, je to známka toho, že máme příliš silné ego vědomí, které si neodpočine ani v noci. Je neustále zaměstnáno přemírou zařizování a každodenními úkoly. Vypovídá to spíš o naší neschopnosti vypnout a usnout s čistou hlavou. Pravděpodobně máme silnou potřebu vše kontrolovat a zdůrazňujeme naši rozumovou stránku. Nadměrně silné ego vědomí zaplaší nesmělou archaickou vrstvu naší duše, která se neprosadí ani v noci.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Sny jako zdroj sebepoznání.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.