Upírske denníky 9 – Tajomstvá

Aj v tlačenej verzii.

Objednať si môžete na stránke

www.fragment.sk

Ďalšie e-knihy v edícii:

Upírske denníky 1 – Prebudenie

Upírske denníky 2 – Súboj

Upírske denníky 3 – Zbesilosť

Upírske denníky 4 – Temnota

Upírske denníky 5 – Návrat

Upírske denníky 6 – Temné sily

Upírske denníky 7 – V moci tieňov

Upírske denníky 8 – Cesta z temnoty

L. J. Smithová

Upírske denníky 9 – Tajomstvá – e-kniha

Copyright © Fragment 2012

Všetky práva sú vyhradené.

Nijaká časť tejto publikácie sa nesmie rozširovať

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

1

„Milý denníček!

Tak veľmi sa bojím, že sotva udržím pero. Písmená spod neho vychádzajú skôr tlačené ako písané – takto sa mi menej chveje ruka.

Pýtaš sa, čoho sa bojím? A keď odpoviem, že sa bojím Damona, asi mi neuveríš, lebo vieš, aké to medzi nami bolo len pred niekoľkými dňami. Na vysvetlenie musíš spoznať niekoľko skutočností.

Už si niekedy počul vetu Stávky sú zrušené?

Znamená to, že sa môže stať čokoľvek. Naozaj. Takže ešte aj človek, ktorý vypočíta pravdepodobnosť a prijme stávky, napokon musí vrátiť peniaze. Pretože všetko zamiešala jedna divoká karta. Situácia je taká neprehľadná, že už nemožno ani len prijať stávku.

Takto som skončila ja, a preto mi srdce bije v krku, pulzuje mi v hlave, v ušiach, v končekoch prstov. Vyplašene.

Stávky sú zrušené.

Vidíš, aj tieto tlačené písmená sú roztrasené. Čo ak sa mi budú takto triasť ruky, až za ním pôjdem? Čo ak mi spadne podnos? Damon sa rozčúli a môže sa stať naozaj čokoľvek.

Asi to neviem poriadne vysvetliť. Mala by som zdôrazniť, že sme sa vrátili: Damon, Meredith, Bonnie a ja. Boli sme v Temnom rozmere a vrátili sme sa domov. S hviezdnou guľou. A so Stefanom.

Stefana dostali do toho odporného podsvetia Shinichi a Misao, dvaja líščí súrodenci, zlí duchovia, kitsune. Nahovorili mu, že v Temnom rozmere prestane byť upírom a znovu sa premení na človeka.

Oklamali ho.

Zanechali ho v páchnucej väznici bez potravy, bez svetla, bez tepla... až sa ocitol na pokraji smrti.

Damon – ktorý bol vtedy celkom iný – pristal, že nás tam za ním dovedie. Temný rozmer! Ani sa nedonútim, aby som ten strašný svet opísala! No najdôležitejšie je, že sme Stefana našli a objavili sme aj dvojitý líščí kľúč, ktorým ho bolo možné vyslobodiť. Chudák chlapec, vyzeral ako živá mŕtvola. Museli sme ho z väznice vyniesť na jeho vlastnom slamníku, ktorý potom Matt spálil, pretože bol plný hmyzu. No tej noci sme ho okúpali a uložili do postele... a potom sme ho nakŕmili. Áno, našou krvou. Zúčastnili sa na tom všetci prítomní ľudia okrem pani Flowersovej, ktorá vyrábala liečivé obklady, pretože Stefanovi takmer spod kože vytŕčali kosti.

Až tak ho vyhladovali! Zabila by som tých dvoch vlastnými rukami – alebo aj krídlami, no hoci viem, že existuje aj zaklínadlo krídel zničenia, neviem ich privolať.

No aspoň som videla, ako Stefana občerstvila ľudská krv. (Priznávam, že som mu dala niekoľko dávok navyše a musela by som byť hlúpa, keby som nepriznala, že moja krv je iná ako krv druhých ľudí – je omnoho výživnejšia a Stefanovi úžasne pomohla.)

Stefan sa tak zotavil, že ráno zišiel po vlastných nohách dole a poďakoval pani Flowersovej za obklady.

Zato my ľudia sme boli úplne vyčerpaní. Ani sme nevládali myslieť na tú kyticu, pretože sme netušili, že je v nej ukryté niečo zvláštne. Pri odchode z Temného rozmeru nám ju daroval jeden kitsune – priateľský biely kitsune, ktorý bol v cele oproti Stefanovi, keď sme plánovali jeho útek. Kitsune, bývalý spoluväzeň, dal tie kvety Stefanovi.

V to ráno však vstal Damon prvý. Samozrejme, že bratovi nemohol dať svoju krv, no som presvedčená, že keby to šlo, ochotne by to urobil. Taký bol vtedy Damon.

Preto ani sama nerozumiem, ako to, že sa ho teraz tak bojím. Ako sa môžem báť niekoho, kto ma bozkával... nazýval svojím miláčikom, srdiečkom a princeznou? Kto sa so mnou smial a oči mu pri tom šibalsky blýskali? Kto ma objímal, keď ma obostrela hrôza, opakoval, že sa nemám čoho báť, pretože je so mnou? Kto na mňa len pozrel a už mi čítal myšlienky? Kto ma chránil, hoci za cenu vlastnej bezpečnosti?

Damona poznám. Poznám jeho chyby, ale viem aj to, aký je vnútri. Celkom iný, ako ho mnohí vidia. Nie je chladný, arogantný ani krutý. Tak sa len tvári, sú to masky, ktorými sa bráni pred svetom. Oblieka si ich ako odev.

Problém je v tom, že netuším, či to sám o sebe vie. Navyše je teraz zmätený. Čo ak sa zmení a tie masky sa stanú jeho pravou prirodzenosťou?

Chcem tým povedať, že v to ráno bdel iba on. Len on si uvedomil, že je tam tá kytica. A Damon je rozhodne veľmi zvedavý.

Zbavil kyticu mágie, ktorá ju chránila, a uvidel v jej strede čiernu ružu. Damon už roky pátral po čiernej ruži, ale myslím, že iba preto, lebo ju chcel obdivovať. A keď ju zbadal, privoňal k nej... a bum! Ruža zmizla!

Damonovi sa zakrútila hlava, prišlo mu zle, stratil čuch a otupili sa mu aj ostatné zmysly. Vtedy zasiahol Strelec. Ach, ani som ho nespomenula! Strelec je vysokánsky upír, krásny ako bronzová socha, ktorý nám všetkým nezištne pomáhal. Strelec mu prikázal, aby do pľúc nasal vzduch a aby ho tam zadržal.

Pretože tak musia dýchať ľudia.

Neviem, koľko Damonovi trvalo, kým si uvedomil, že sa z neho naozaj stal človek, že to nie je žart a nedá sa to zmeniť. Čierna ruža bola určená pre Stefana, ktorému by splnila sen – znovu žiť ľudským životom. A keď si Damon uvedomil, že ruža zmenila jeho...

Videla som, ako sa na mňa v tej chvíli pozrel. Ako ma v duchu zaradil k ľuďom – k tomu druhu, ktorý nenávidí a ktorým pohŕda.

Odvtedy som sa mu už neodvážila pozrieť do očí. Viem, že ma ešte pred niekoľkými dňami ľúbil. Nevedela som, že z lásky sa môže stať... nuž, to všetko, čo teraz cíti aj k sebe.

Asi si myslíš, že Damon by sa poľahky mohol znovu stať upírom. No on chce mať aj takú moc ako predtým a nik na okolí nemá rovnako silnú krv, aby si ju s ním mohol vymeniť. Ešte aj Strelec zmizol, kým ho o to Damon stihol požiadať. A tak Damon zostáva voľky-nevoľky človekom, až kým nenájde nejakého silného a rešpektovaného upíra a kým ho neuprosí, aby ho premenil.

Zakaždým, keď pozriem Stefanovi do smaragdových očí, sú plné dôvery a vďačnosti. Lenže aj vtedy cítim hrôzu. Hrôzu, že mi ho znovu vezmú – rovno z náručia. A hrôzu, že zistí, ako sa zmenili moje city k Damonovi. Dlho som si neuvedomila, čo pre mňa Damon znamená a nemôžem... nemôžem tie city nijako zmeniť... aj keď ma Damon teraz nenávidí.

Dopekla, zase plačem! O chvíľu mu musím odniesť večeru, pretože už určite umiera od hladu, no keď mu Matt čosi ponúkal, Damon doňho hodil celý podnos.

Prosím ťa, Bože, prosím, nech ma prestane nenávidieť!

Viem, že som sebecká, pretože sa trápim tým, čo je medzi mnou a Damonom. Pritom vo Fell’s Church je situácia horšia ako kedykoľvek predtým. Každý deň rastie počet posadnutých detí, ktoré desia svojich rodičov. Rodičia sa na ne čoraz väčšmi hnevajú. Ani na to nechcem myslieť. Ak sa rýchlo niečo nezmení, naše mestečko dopadne tak ako iné mestá, ktoré Shinichi a Misao poctili svojou pozornosťou – a priviedli do záhuby.

Shinichi... Ten nám toho narozprával! Obvinil nás, že sme si navzájom kadečo zatajili. Pravda je však taká, že neviem, či chcem počuť riešenie niektorej z jeho hádaniek.

Aspoň v jednom sme mali šťastie: pomáhajú nám Saitouovci. Spomínaš si na Isobel Saitouovú, však? Keď bola posadnutá, poprepichovala si celé telo. Odkedy sa zotavila, je našou dobrou kamarátkou a na našej strane stojí aj jej mama, pani Saitouová, a jej stará mama, Obaasan. Máme od nich amulety, zaklínadlá na ochranu pred zlom, napísané na papierikoch, ktoré možno na kadečo prilepiť, alebo aj na kartičkách. Azda jedného dňa budeme môcť toľkú pomoc nejako splatiť.

Elena Gilbertová neochotne odložila pero. Ak zavrie denník, bude musieť čeliť všetkému, o čom písala.

No nejako sa dovliekla do kuchyne a prevzala od pani Flowersovej podnos s večerou. Starenka ju ešte povzbudila úsmevom.

Keď zamierila do zásobárne penziónu, všimla si, že sa jej trasú ruky a obsah podnosu cvendží. Keďže zvnútra sa do zásobárne dostať nedalo, kto chcel vidieť Damona, musel vyjsť z hlavnej budovy a prejsť k prístavku, čo hraničil so zeleninovou záhradkou. K Damonovej nore.

Elena prešla cez záhradu a pozrela bokom na jamu uprostred záhona s angelikou. Tam sa tajila brána, ktorou sa vrátili z Temného rozmeru.

Pri dverách zásobárne zaváhala. Chvela sa a bolo jej jasné, že takto sa Damonovi nemôže ukázať na oči.

Uvoľni sa, prikázala si v duchu. Mysli na Stefana.

Stefan upadol do depresie, keď sa dozvedel, že zo zázračnej čiernej ruže nič nezostalo, ale postupne sa pozbieral. Vrátila sa mu zvyčajná skromnosť a dobromyseľnosť, často hladil Elenu po líci a opakoval jej, aký je vďačný, že smie byť s ňou. A viac od života ani nechce. Čistý odev, normálne jedlo – sloboda. Za to všetko sa oddá bojovať, ale najdôležitejšia je Elena. Elenu tým rozplakal.

Veľmi dobre vedela, že Damon je iný ako jeho brat a nemá v úmysle zostať taký, aký je. Je schopný urobiť a riskovať čokoľvek, len aby sa znovu stal upírom.

Jedno riešenie navrhol Matt – hviezdnu guľu. Matt nerozumel fungovaniu gule ani čiernej ruže, kým mu nevysvetlili, že táto hviezdna guľa, ktorá zrejme patrila zlej Misao, obsahuje väčšinu jej Sily. Guľa hltala životy, ktoré si na svoje konto pripisovala jej majiteľka. Čierna ruža bola zrejme vytvorená z tekutiny, čo pochádzala z podobnej hviezdnej gule – ale nikto netušil, koľko tej tekutiny treba a s čím sa má prípadne ešte skombinovať. Matt sa zamračil a opýtal sa: „Ak vie ruža premeniť upíra na človeka, nedokáže hviezdna guľa premeniť človeka na upíra?“

Elena nebola jediná, ktorá zbadala, ako Damon pomaly dvíha hlavu a ako sa jeho žiariace oči presúvajú po miestnosti až k hviezdnej guli plnej nadprirodzenej Sily. Takmer počula jeho myšlienky. Matt sa mýli, a predsa... Len na jedinom mieste môže človek počítať s tým, že stretne mocných upírov. V Temnom rozmere, kam sa dá dostať cez bránu ukrytú v jednom zo záhonov okolo penziónu. Brána však bola teraz uzavretá... potrebovala by prílev Sily.

Damon na rozdiel od Stefana nedbal na to, čo sa stane, ak bude musieť použiť všetku tekutinu z hviezdnej gule – a tým spôsobiť Misao smrť. Napokon, to ona s bratom zanechala Stefana vydaného na milosť a nemilosť mučiteľom.

A tak sú všetky stávky zrušené.

Bojíš sa, priznaj to, povedala si Elena. Damon je v tej miestnosti už takmer päťdesiat hodín a ktovie, aké plány spriada, aby sa zmocnil hviezdnej gule. No niekto ho musí dostať von – a ešte si priznaj aj to, že tým niekým musíš byť ty.

Elena stála pred dverami tak dlho, že jej zmeraveli kolená. Zhlboka sa nadýchla a zaklopala.

Nič sa neozvalo a vnútri sa ani nezažalo svetlo. Damon bol človekom. A vonku sa stmievalo.

„Damon?“ Malo to byť zavolanie. Vyšiel z toho šepot.

Nič. Ani slová, ani svetlo.

Elena naprázdno preglgla. Musí tam byť!

Zaklopala silnejšie. Nič. Napokon skúsila kľučku. Vystrašilo ju, že dvere sú odomknuté a za nimi zíva vnútrajšok taký temný ako noc. Ako podsvetie.

Na šiji jej jemné vlásky vstali dupkom.

„Damon. Idem dnu,“ hlesla, akoby sa chcela tichým hlasom presvedčiť, že dnu aj tak nikto nie je. „Budeš ma na pozadí dvier jasne vidieť. Ja neuvidím nič, takže si vo výhode. Nesiem podnos s veľmi horúcou kávou, s keksíkmi a tatárskym biftekom bez príchutí. Vôňu kávy by si už mal cítiť.“

No bolo to zvláštne. Elene zmysly vraveli, že priamo pred ňou nikto nie je, nik nečaká, či doňho narazí. Dobre, pomyslela si. Najskôr malé krôčiky. Prvý. Druhý. Tretí. Určite som už vnútri, ale stále nič nevidím. Štvrtý...

Z tmy vystrelila silná ruka a zovrela ju ako železná obruč okolo pása. Ku krku sa jej pritisol nôž.

Elena uvidela, ako tmu pretkala sieť sivých vlákien, a potom sa nad ňou tá temnota zatvorila.

2

Nemohla byť v bezvedomí dlhšie ako niekoľko sekúnd. Keď prišla k sebe, všetko bolo také isté – hoci jej zišlo na um, ako je možné, že si na čepeli neprerezala hrdlo.

Vedela, že podnos s taniermi a s hrnčekom vyletel do tmy v prvej chvíli, keď neovládla prudké myknutie oboch rúk. No teraz už spoznala to zovretie, spoznala vôňu a porozumela aj nožu. Bola rada, pretože na mdloby bola u seba asi taká hrdá, ako by na ne bol u seba hrdý Strelec. Nie, ona predsa neomdlieva!

Donútila sa ochabnúť v Damonovom náručí, ale dávala si pozor na čepeľ. Chcela mu dokázať, že ho neohrozuje.

„Zdravím, princezná,“ zašepkal jej do ucha hlas ako čierny zamat. Elena sa vnútri zachvela, ale nie od strachu. Tentoraz to skôr pripomínalo medové pocity slasti. Pritom Damon ju stále zvieral ako v kliešťach.

„Damon...“ zastreto šepla. „Prišla som ti pomôcť. Prosím, dovoľ mi to. Kvôli sebe.“

Stiahol ruku tak prudko, ako jej ňou predtým stisol pás. Nôž sa oddialil od pokožky, ale štípanie na hrdle jej stále pripomínalo, že Damon si túto zbraň ponechá v pohotovosti. Ako náhradu za tesáky.

Čosi šťuklo a miestnosť zaplavilo svetlo. Priveľa svetla.

Elena sa pomaly obrátila k Damonovi. A ešte aj teraz, keď bol bledý, keď mal dokrkvané oblečenie a od hladu prepadnutú tvár, bol taký krásny, až sa jej srdce strmhlav vrhlo do temnoty. Čierne vlasy mu neporiadne padali do čela, vnímala jeho dokonalé črty antickej sochy, arogantné a zmyselné pery – práve teraz mrzuto zaťaté.

„Elena, kde to je?“ opýtal sa. Nie čo, ale kde. Vedel, že nie je hlúpa, a vedel, že ľudia v penzióne pred ním tú hviezdnu guľu náročky ukrývajú.

„Viac mi nepovieš?“ šepla.

Uvidela mu v očiach bezmocnosť, krátke zmäknutie pohľadu, a vykročil k nej, akoby sa neovládol, no vzápätí bol opäť ako zo žuly. „Ak mi to povieš, možno ti aj ja ešte niečo pošepnem.“

„Chápem. Nuž, pred dvoma dňami sme vymysleli systém,“ ticho odvetila Elena. „Najskôr žrebujeme. Kto si vytiahne papier s krížikom, vezme guľu zo stredu kuchynského stola. Vtedy všetci ostatní odídu do svojich izieb a tam zostanú, kým ten, kto má guľu, ju neukryje. Dnes som si krížik nevytiahla, takže neviem, kde sa guľa nachádza. No môžeš ma... vyskúšať.“ Elena pocítila, ako sa jej pri tých slovách telo myká a zachvieva. Bola zrazu mäkká a zraniteľná.

Damon vystrel ruku k nej a pomaly jej ju zasunul pod vlasy. Mohol by jej tresnúť hlavu o stenu, mohol by ju celú hodiť na druhú stranu miestnosti. Alebo by jej mohol rukou pritlačiť krk na nôž, až kým by jej neodrezal hlavu. Elena vedela, že teraz má sto chutí vybiť si zlosť na nejakom človeku, ale nič neurobila. Ani nepovedala. Len stála a dívala sa mu do očí.

Damon sa k nej pomaly sklonil a prešiel perami po jej perách. Elene klesli viečka. No vzápätí sa Damon zmraštil a pustil jej vlasy.

Vtedy si Elena uvedomila, čo sa zrejme deje s jedlom, ktoré mu priniesla. Takmer vriaca káva sa jej vyliala na ruku a presiakla jej do džínsov na pravom stehne. Šálka s tanierikom sa ocitli rozbité na dlážke. Podnos aj s keksíkmi odletel za stoličku. Tanier s tatárskym biftekom však ako zázrakom pristál na pohovke a správnou stranou. Všade sa váľali príbory.

Elene od strachu a od bolesti klesla hlava i plecia. Áno, toto bol teraz jej najbližší vesmír – bolesť a strach. Pohlcoval ju. Zvyčajne toho veľa nenaplakala, no teraz sa jej do očí nahrnuli slzy.

Dopekla, pomyslel si Damon.

Takže je to ona, Elena. Bol presvedčený, že ho špehuje protivník, že ho tu našiel niektorý z jeho premnohých nepriateľov a chystá naňho pascu... niekto, kto zistil, že sa z neho stala bytosť slabá ako dieťa.

Ani mu nezišlo na um, že to môže byť ona, až kým jednou rukou nedržal jej vláčne telo a necítil vôňu jej vlasov, keď druhá ruka pritláčala na jej hrdlo nôž.

Vtedy zažal svetlo a uvidel, čo už uhádol. Neuveriteľné! Nespoznal ju! Keď zazrel, ako sa dvere do zásobárne otvárajú, a uvedomil si, že je tu votrelec, bol práve v záhrade. Lenže s takýmito otupenými zmyslami nezistil, že vnútri je práve ona.

Načo sa vyhovárať? Také sú fakty. Ublížil Elene, vystrašil Elenu. A namiesto ospravedlnenia sa z nej pokúsil vytiahnuť pravdu. Bol sebec.

A jej hrdlo...

Oči mu zaleteli k tenkej červenej čiarke, kde nôž preťal Eleninu pokožku, keď sa vyľakane mykla a padla na ostrie. Naozaj zamdlela? Veď mohla umrieť, mohla mu umrieť v náručí, keby rýchlo neodtiahol ten nôž.

Stále si hovoril, že sa jej nebojí. Že nôž drží v ruke už len tak. No nebol o tom presvedčený.

„Bol som vonku. Vieš, ako málo my ľudia vidíme, nie?“ zasyčal a vedel, že to znie ľahostajne a zatvrdilo. „Cítim sa ako ohlušený a oslepený, Elena. Nevidím, necítim, nepočujem. Reflexy mám asi také rýchle ako stará korytnačka a som strašne hladný.“

„Tak prečo si nedáš trochu mojej krvi?“ nečakane pokojne sa ho opýtala.

„Nemôžem.“ Damon sa pokúšal necivieť na ten náhrdelník z kvapiek krvi.

„Už som sa aj tak porezala,“ povedala Elena a Damon si pomyslel: Ty si sa porezala? Bohovia, to dievča je neskutočné! Akoby sa jej pošmykla ruka pri krájaní v kuchyni.

„Aspoň zistíme, ako ti teraz chutí ľudská krv,“ nadhodila.

„Nie.“

„Aj tak to urobíš. Vieš to, aj ja to viem. Nemáme však veľa času. Krv mi onedlho zaschne. Damon, prosím ťa, po tom všetkom... Veď len minulý týždeň...“

Vedel, že na ňu pridlho vyvaľuje oči. Nielen na krv. Hľadel na jej zlatistú krásu, akoby mu do príbytku vstúpilo dieťa zrodené zo slnečného a mesačného svitu, akoby ho láskavo zalievalo svojím svetlom.

Zasyčal, prižmúril oči a prudko zdrapil Elenu za plecia. Očakával, že sa odtiahne, ako keď ju chytil zozadu. Teraz však necúvla. V tých veľkých očiach farby malachitov sa zjavilo čosi ako výbuch lačného plameňa. Elena nevedomky pootvorila ústa.

Vedel, že to spravila nevedomky. Dlhé roky ho poučili o reakciách mladých žien. Vedel, čo to znamená, keď mu najskôr pozrela na pery a až potom do očí.

Nemôžem ju zase bozkávať. Nemôžem. Také niečo je prejavom ľudskej slabosti. Aj to, ako ma ovláda, je prejavom mojej ľudskej slabosti. Neuvedomuje si, aké to je, keď je taká mladá a neskutočne nádherná. Raz si to uvedomí. Vlastne ju o tom možno aj teraz poučím.

Elena, akoby Damona počula, zatvorila oči, zaklonila hlavu a Damon si všimol, že mu ochabla v náručí. Vzdávala sa myšlienok na seba, ukazovala mu, že mu napriek všetkému dôveruje a...

... že ho stále ľúbi.

Damon sám netušil, čo urobí, keď sa k nej skláňal. Áno, bol hladný. Hlad ho zvnútra driapal ako vlčie pazúry. Bol od hladu omráčený, krútila sa mu hlava, strácal sebaovládanie. Päťsto rokov skúseností naňho volalo, že hlad mu utíši jedine purpurová fontána striekajúca z prehryznutej tepny. Akýsi temný hlas, akoby hlas z Pekelného dvora, mu šepkal, že môže spraviť to, čo robievajú niektorí upíri: vydrapiť jej hrtan ako vlkolak. Pretože teplé mäso môže utíšiť jeho ľudský hlad. Čo urobí, tak blízko k Eleniným perám, tak blízko k jej krvácajúcemu hrdlu?

Spod tmavých mihalníc unikli dve slzy a skĺzli po tvári, dopadli do zlatých vlasov. Damon jednu z nich bezmyšlienkovite ochutnal.

Stále je panna. Nuž, dalo sa to čakať. Stefan sa ešte ani nevládze udržať na nohách. Tú cynickú myšlienku prehlušila predstava a niekoľko slov: duch čistý ako čerstvý sneh.

Odrazu spoznal celkom iný hlad, celkom iný smäd. A jediné miesto, kde ich mohol utíšiť, bolo blízko. Zúfalo a nástojčivo vyhľadal Elenine pery. Až teraz sa naozaj prestal ovládať. Najväčšmi potreboval to, čo mal pri sebe, a Elena sa síce zachvela, ale neodstrčila ho.

V jej tesnej blízkosti ho zaliala aura zlatá ako vlasy, ktorých končekov sa nežne dotýkal. Keď sa zachvela od slasti, aj jeho to potešilo, a uvedomil si, že cíti jej myšlienky. Jej mozog bol silný vysielač a jemu zo všetkých nadprirodzených schopností zostala len telepatia. Netušil prečo, ale mal ju. A teraz ju chcel zamerať na Elenu.

To dievčisko vôbec nemyslí! Nie, Elena mu núkala hrdlo a poddávala sa mu, prestávala myslieť na všetko ostatné okrem toho, že mu chce pomôcť a že jeho priania sú aj jej prianiami. A teraz už bola taká stratená v bozku, že prestávala aj plánovať – a to sa jej stávalo veľmi zriedka.

Je do teba zaľúbená, ozvala sa v ňom tá maličká časť, ktorá ešte bola schopná myslieť.

Nikdy mi to nepovedala! Je zaľúbená do Stefana! odvetil iný inštinkt.

Nemusí to hovoriť. Dáva ti to najavo. Tak sa už netvár, že to vidíš prvý raz!

A čo Stefan?

Myslí vari teraz na Stefana? Aspoň trochu? Otvorila náruč a prijíma ťa aj s tvojím vlčím hladom. Toto nie je jedna z tvojich chuťoviek, žiadne rýchle občerstvenie, ba ani dlhodobá darkyňa krvi. Toto je Elena!

V tom prípade som ju využil. Ak je zaľúbená, nevie sa chrániť. Je to ešte dieťa a ja musím niečo urobiť.

Bozky dospeli do štádia, v ktorom sa strácalo aj posledné volanie rozumu. Elena stratila schopnosť stáť. Buď ju niekam zloží, alebo jej dá šancu pozbierať sa.

Elena! Elena! Dopekla, viem, že ma počuješ. Odpovedz mi!

Damon? ozvalo sa slabo. Ach, Damon, už mi rozumieš?

Až pridobre, princezná. Ovplyvnil som ťa, tak to musím vedieť.

To ty? Nie! Klameš!

Prečo by som klamal? Telepatia mi zostala rovnako silná ako predtým, sám neviem prečo. A stále chcem to čo predtým. No ty by si mala začať myslieť. Nepotrebujem piť tvoju krv. Som človek a zomieram od hladu. Netúžim po tom krvavom hamburgeri, čo si mi priniesla.

Prudko cúvla a Damon ju nechal.

„Myslím, že klameš,“ zasyčala a pozrela mu priamo do očí. Ústa mala od bozkov opuchnuté.

Damon uzamkol svoju tvár do balvana tajomstiev, ktorý vláčil so sebou, a venoval jej ebenový pohľad, prázdny a nepreniknuteľný. „Prečo by som klamal?“ zopakoval. „Len som si povedal, že si zaslúžiš šancu slobodne sa rozhodnúť. Alebo si sa už rozhodla? Že opustíš môjho brata, pretože je momentálne mimo obehu?“

Elena švihla rukou, no potom ju spustila. „Naozaj si ma ovplyvnil,“ trpko povedala. „Toto nie som ja. Stefana by som nikdy neopustila a najmä nie vtedy, keď ma potrebuje.“

A tu to mal – ten oheň, čo plápolal v strede jej bytosti. Tú do zlata vygravírovanú pravdu. Teraz sa môže posadiť a dať sa týrať zatrpknutosťou, kým sa tento čistý duch vyberie za hlasom svojho svedomia.

Na toto myslel a cítil, ako jej oslepujúce svetlo pohasína, keď mu došlo, že už nedrží nôž. V tej chvíli, keď mu hrôza oživila ruku, jej ho odtrhol od hrdla. Jeho telepatický výlev bol plný rečníckych otázok:

Do pekiel horúcich, čo to stváraš? Chceš sa zabiť pre to, čo som povedal? Tá čepeľ je ako žiletka!

Elena zaváhala. „Chcela som spraviť len malý zárez...“

„A takmer si vyrobila gejzír krvi!“ No aspoň už mohol znovu hovoriť, aj keď mal hlasivky napoly ochromené.

Elena sa spamätávala. „Povedala som ti, že viem, čo vieš aj ty: že kým sa pustíš do jedla, musíš vyskúšať piť krv. Mám pocit, že mi znovu steká po hrdle. Tentoraz ňou neplytvajme.“

Hovorila len pravdu. A aspoňže sa vážne neporanila. Videl, že jej z novej ranky, tak bezhlavo urobenej, steká čerstvá krv. Nie, plytvanie by bolo hlúpe.

Damon, už celkom nevzrušený, ju znovu chytil za plecia. Nadvihol jej bradu, aby jej videl na hebké hrdlo. Rubínové kvapky sa znovu kotúľali.

Inštinkty nazbierané za polovicu tisícročia Damonovi našepkávali, že tu je nektár, tu je ambrózia. Tu je obživa, odpočinutie, eufória. Tu, kde sú jeho pery, keď sa k nej druhý raz skláňa... stačí ochutnať... piť...

Prudko sa zaklonil, vzopol sa a donútil sa pregĺgať, nevypľúvať. Nebolo to... nebolo to úplne odporné. Už chápal, prečo ľudia, bytosti s podradnými zmyslami, používajú len zvieracie odrody. Táto zrážajúca sa látka, čo chutila akosi minerálne, predsa nemôže byť krv... nemá buket, nemá oblú bohatú chuť, nemá sladké, zamatové, dráždivé a životodarné nenapodobiteľné vlastnosti krvi!

Akoby to bol zlý žart. Bol v pokušení pohrýzť Elenu, tesákom jej iba zaškrabnúť krčnú tepnu, zanechať drobnú ranku, aby ochutnal hlt, čo mu vytryskne a exploduje na podnebí, aby to porovnal a zistil, či sa vnútri predsa len neskrýva skutočná chuť. Vlastne to už ani nebolo pokušenie, pretože sa do toho naozaj pustil. No krv nikde.

Myseľ sa mu zasekla uprostred vety. Všetko spravil tak, ako mal – aj ten zárez. Lenže nepresekol ani najvrchnejšiu vrstvu Eleninej pokožky.

Má tupé zuby.

Damon si chvatne pritlačil jazykom hrot zuba. Rozkazoval očnému zubu, aby sa predĺžil, celou silou svojej zničenej a znechutenej duše ho vyzýval.

A nič. Nič! Nečudo, to isté predsa robí už od rána. Mrzuto dovolil Elene, aby obrátila hlavu.

„A to je všetko?“ rozochvene sa spýtala. Tak veľmi chcela byť kvôli nemu statočná! Chuderka osudom stíhaná biela dušička, ktorá sa zaľúbila do démona! „Damon, skús to znovu,“ povedala. „Zahryzni silnejšie.“

„Zbytočné!“ odsekol. „Si úplne nanič...“

Elena takmer klesla na dlážku, ale on ju podržal a zavrčal jej do ucha: „Vieš, čo som tým myslel. Alebo by si sa mi radšej prestrela namiesto večere, princezná?“

Elena len nemo pokrútila hlavou. Spočinula mu v náručí a hlavu si mu oprela o plece. Nečudo, že si musí odpočinúť, keď ju tak vyčerpal. Prečo si však zvolila práve jeho plece? Nerozumel tomu.

Strelec! Damon vyslal zúrivú myšlienku na všetky frekvencie, ku ktorým sa ešte vedel pripojiť. Robil to už od rána. Keby našiel Strelca, všetky jeho problémy by sa vyriešili. Strelec! Kde si?

Nič. Damon tipoval, že Strelec sa cez bránu prešmykol naspäť do Temného rozmeru. Tá brána zostala v záhrade pani Flowersovej, ale úplne bezmocná a neužitočná. Damona tu uväznila. Nuž, Strelcove úniky sa preslávili bleskovou rýchlosťou.

A prečo teraz ušiel?

Žeby ho povolali k trónu? Strelcovi sa to občas stávalo – zavolal ho Padlý, ktorý žil na svojom Pekelnom dvore v najnižších poschodiach Temného rozmeru. A vtedy Strelec musel okamžite uháňať na miesto – musel skončiť uprostred vety, slova, pohladenia, čohokoľvek, čomu sa práve venoval. Strelec to ešte zatiaľ vždy stihol a Damon o tom vedel. Vedel to podľa toho, že Strelec bol stále nažive.

Popoludní po Damonovej katastrofálnej premene zanechal Strelec na kozubovej rímse zdvorilú správu pre pani Flowersovú, kde jej poďakoval za pohostinnosť. Nechal im tu dokonca aj svoje zvieratá: obrovského psa Tesáka a sokola Pazúra. Ten lístok si určite pripravil už skôr. Potom zmizol tak ako vždy predtým, nevyspytateľný sťa vietor a bez rozlúčky. Určite si povedal, že Damon sa z tohto problému poľahky vymotá. Vo Fell’s Church bolo niekoľko upírov. Tak ako vždy. Vrstevnice nadprirodzenej Sily v zemi ich prilákali ešte aj za normálnych okolností.

Problém teraz spočíval v tom, že všetci upíri boli nakazení molochmi – parazitmi, čo slúžia zlým duchom. Nižšie na rebríčku upírskej hierarchie sa už ani nemohli ocitnúť.

A Stefan bol na tom najhoršie. Aj keby nebol taký slabý, že by pri pokuse premeniť Damona naspäť neprišiel o život, aj keby sa na Damona prestal zlostiť, lebo mu „ukradol šancu stať sa človekom“, nepristal by na to. Prečo? Pretože bol presvedčený, že byť upírom je kliatba.

Ľudia o upírskej hierarchii nevedia nič, pretože ich to nezaujíma – až do chvíle, keď im nič iné nezostáva, pretože ich niekto premenil na upírov. A hierarchia upírov je prísna – na spodku sú tí úplne neschopní a na vrchu aristokrati s tesákmi. Áno, aj starí upíri, tí pôvodní, no neraz sa tam prepracujú aj mladší – ak sú dostatočne vznešení či mocní.

Damon sa chcel dať premeniť na upíra od žien, aké poznal Strelec, a bol odhodlaný presvedčiť Strelca, aby mu našiel upírsku aristokratku, ktorá by ho bola hodná.

Trápili ho aj iné veci, počas tých dvoch bezsenných nocí, ktoré strávil nepokojným chodením hore-dolu po izbe. Je vari možné, že biely kitsune, ktorý daroval Stefanovi kyticu, vytvoril ružu, ktorá tomu, kto k nej prvý privoňal, darovala ľudskosť – navždy? To by bolo splnenie Stefanovho sna.

Biely líščí duch načúval Stefanovým zúfalým lamentáciám dennodenne, nie? Videl, ako nad ním Elena plače. Videl tých dvoch holúbkov pekne spolu, keď Elena cez ostrý drôt napájala Stefana vlastnou krvou. Len sám osud vedel, čo mu vošlo do bielej líščej hlavy, keď pripravoval ružu, ktorá „vyliečila“ Damona z jeho „kliatby“. Čo ak sa tá „liečba“ už nedá zrušiť?

A čo ak sa už nikdy neskontaktuje so Strelcom?

Damon si náhle uvedomil, že Elena je studená. V takej teplej noci to bolo čudné – prudko sa triasla. Musí ju zakryť bundou, alebo...

Nie, Elene nie je zima, šepol v ňom tichý hlas. Nechveje sa od chladu. Chveje sa z toho všetkého, čo si jej spôsobil.

Elena?

Zabudol si na mňa. Objímal si ma, a úplne si zabudol, že vôbec existujem...

Ach, kiežby sa to dalo, trpko si pomyslel. Mám ťa vypálenú ako znak na duši.

Rozzúril sa, no bol to celkom iný hnev ako predtým na Strelca, na kitsune, na celý svet. Tento hnev mu stiahol hrdlo aj hrudník.

Tento hnev ho prinútil zdvihnúť Eleninu dorezanú ruku, ktorá sa pokrývala šarlátovými fľakmi, a prezrel ju. Vedel, čo by urobil ako upír – chladivým hodvábnym jazykom by prešiel po popáleninách, jeho sliny by rýchlo vytvorili chemické látky, ktoré zázračne urýchlia hojenie. Lenže teraz... jej nevedel pomôcť.

„Nebolí to,“ šepla Elena. Podarilo sa jej stáť bez opory.

„Klameš, princezná,“ odvetil. „Aj obočie ti vstalo dupkom. To je znak bolesti. Pulz ti skáče...“

„To všetko cítiš, hoci sa ma nedotýkaš!“

„Nie, vidím ten pulz, vidím ti ho na spánkoch. Upíri,“ dodal s dôrazom na slovo, ktoré stále do istej miery označovalo aj jeho podstatu, „sú už raz takí. Donútil som ťa, aby si si ublížila. A teraz ti nemôžem ani pomôcť. Okrem toho,“ pokrčil plecami, „vieš krásne klamať. Teraz myslím na tú hviezdnu guľu.“

„Vždy vycítiš, keď klamem?“

„Anjel môj,“ ustato na ňu pozrel, „je to ľahké. Buď máš dnes hviezdnu guľu ty, alebo... alebo vieš, kto je jej šťastným držiteľom.“

Elena smutne zvesila hlavu.

„Alebo,“ prehodil Damon, „si si celý ten príbeh o žrebovaní vymyslela.“

„Mysli si, čo chceš,“ odvrkla Elena aspoň s náznakom starej zaťatosti. „A mohol by si tu aj upratať.“

Obrátila sa na odchod a Damonovi sa v tej chvíli rozjasnilo v hlave. „Pani Flowersová!“ zvolal.

„Zle!“ odsekla Elena.

Elena, nehovorím o hviezdnej guli. To mi môžeš veriť. Sama vieš, aké ťažké je telepaticky klamať...

Áno, a preto mi je jasné, že práve tomu umeniu by si sa práve ty venoval a...

Nedokončila. Nemohla. Elena vedela, že Damon si nadovšetko cení svoju pravdovravnosť.

Nikdy ti nepoviem, kde je, telepaticky mu oznámila. A prisahám, že ti to neprezradí ani pani Flowersová.

„Ja ti verím, ale aj tak za ňou zájdeme.“

Poľahky vzal Elenu do náručia, zdvihol ju a prekročil rozbitú šálku s tanierikom. Elena sa mu automaticky zavesila oboma rukami na šiju, aby nestratila rovnováhu.

„Miláčik, čo to robíš?“ zvolala a potom vytreštila oči. Dva porezané prsty si pritisla k perám.

Ani nie o dva metre ďalej stála vo dverách drobná Bonnie s fľaškou vína Čierna mágia, ktoré síce neobsahuje alkohol, no každého vie mysticky povzbudiť a rozveseliť. Výraz na tvári útleho dievčaťa sa pod Eleniným pohľadom náhle zmenil. Predtým tam bola vpísaná radosť a triumf. Teraz tam bol šok. Bonnie neverila vlastným očiam ani ušiam. Elena presne vedela, čo si Bonnie myslí. Všetci v dome sa usilujú uľahčiť Damonovi nový život, a pritom Damon bezostyšne kradne to, čo patrí Stefanovi! Elenu! Okrem toho klamal, že už nie je upírom. A Elena sa mu ani len nebráni, dokonca ho oslovila miláčik!

Bonnie pustila fľašu a obrátila sa na útek.

3

Damon skočil. Elena, vydaná na milosť zemskej príťažlivosti, pokúsila sa schúliť, aby dopadla len na jednu polovicu zadku.

No stalo sa čosi čudné – takmer zázračné. Dopadla na zem na druhú stranu pohovky, nie tam, kde ležal tanier s tatárskym biftekom. Tanier trochu poskočil, posunul sa o niekoľko centimetrov a vrátil sa tam, kde bol.

Aj Elena mala šťastie a videla celú hrdinskú záchrannú misiu, počas ktorej Damon zachytil fľašu prevzácneho vína tesne nad zemou, takže sa nerozbila na márne kúsky. Možno ho už bleskové reflexy upírov opustili, ale stále bol omnoho rýchlejší ako obyčajný človek. Vyskočiť s dievčaťom v náručí, spustiť dievča na niečo mäkké, potom sa strmhlav vrhnúť inam a zdrapiť fľašu sekundu pred nárazom. Podivuhodné.

Predsa však Damon nebol ako upír – už nie. Cítil dopad na tvrdý povrch. Elena si to uvedomila až vtedy, keď začula, ako sa pokúša nadýchnuť – a nejde mu to.

Narýchlo v mysli pátrala po všetkých nehodách, ktoré si pamätala zo školskej telocvične a štadióna. A spomenula si, ako raz Mattovi počas zápasu vyrazilo dych. Tréner ho chytil za golier a uštedril mu zopár buchnátov do chrbta.

Elena sa rozbehla k Damonovi a chytila ho pod pazuchy. Prevalila ho na chrbát. Musela napnúť všetky sily, aby ho dostala do sediacej polohy. Potom zopla obe ruky a spomenula si pre zmenu na Meredith, ktorá bola na strednej škole v bejzbalovom tíme a mala slušný osobný priemer. Rozohnala sa a oboma päsťami vpálila Damonovi do chrbta.

Zabralo to!

Damon sa hvízdavo nadýchol a potom už začal znovu dýchať. Elena, rodená naprávačka kravát, sa zohla a pokúsila sa mu uhladiť odev. Len čo však nabral do pľúc dostatok vzduchu, jeho telo sa pod jej rukami vzoprelo. Chytil ju za ruky a jemne jej ich spojil. Elene zišlo na um, za akú hranicu slov sa to dostali a či ich ešte niekedy budú potrebovať.

Ako sa to vlastne stalo? Damon ju zdvihol – možno preto, že si zranila nohu, alebo možno preto, lebo sa rozhodol, že pani Flowersová má dnes hviezdnu guľu. Počula vlastnú otázku: „Damon, čo to robíš?“ Celkom nevinnú. A potom si v polovici vety uvedomila, že vyslovila „miláčik“. No kto by uveril, že to vysloviť nechcela? Napokon, to oslovenie nesúviselo s ničím, čo spolu predtým robili. Jednoducho sa preriekla, nič iné. Pošmykol sa jej jazyk.

Žiaľ, pošmykol sa jej pred Bonnie, pred tou jedinou osobou, ktorá to určite vezme osobne a vážne. Bonnie navyše ušla skôr, ako jej mohla niečo vysvetliť.

Miláčik! A to sa práve znovu pohádali.

Bol to zlý žart. Pretože jemu šlo o hviezdnu guľu. Videla mu to na očiach.

Osloviť Damona „miláčik“? To by musela byť... zúfalo... absolútne... nekonečne... za...

Bože.

Elene sa po lícach skotúľali slzy, ale boli to slzy úľavy. Vedela, že dnes nie je v najlepšej forme. Tri dni sa poriadne nevyspala, svárilo sa v nej mnoho emócií a prežila skutočnú hrôzu.

No aj tak ju vystrašilo zistenie, že niečo v jej vnútri sa tak zásadne premenilo.

Ona o to neprosila. Chcela len toľko, aby sa bratia prestali škriepiť. Okrem toho sa zrodila pre lásku k Stefanovi, to jej bolo jasné. Kedysi dávno si ju chcel vziať za ženu. Nuž a odvtedy sa stala upírkou, stala sa duchom a ako nové vtelenie spadla z nebies na zem. Stále dúfala, že Stefan sa aj po tom všetkom odhodlá na sobáš s novou Elenou.

Novú Elenu však postihol zmätok – zvláštna nová krv, ktorá jej prúdila v žilách, bola ako raketové palivo, ak by sa krv ostatných dievčat označila za „benzín“. Navyše mala krídla, napríklad krídla spásy, a zároveň tým schopnostiam takmer vôbec nerozumela, ba väčšinu z nich takmer neovládala. No v poslednom období sa zacvičila aspoň pri používaní krídel ničenia. Pochmúrne si pomyslela, že sa jej to ešte zíde.

Samozrejme, že niekoľko krídel už stihlo pomôcť Damonovi, ktorého premenili na spojenca. Až na to, že teraz bol znovu nepriateľom, aj keď nepriateľom, ktorý ako-tak spolupracuje.

A, dodala v duchu, túži ukradnúť niečo, čo potrebuje jej mesto.

Elena sa nechcela zaľúbiť do Damona, ale, preboha, čo ak sa jej to už prihodilo? Čo ak už tie city nezastaví? Čo potom urobí?

Sedela a ticho plakala, vedela, že nič z toho nemôže Damonovi nikdy povedať. Bol pomerne jasnozrivý a vo veciach citov si dokázal zachovať odstup – ale nie v tomto konkrétnom prípade. Keby mu prezradila, čo nosí v srdci, ani by sa nestihla spamätať, a uniesol by ju, pretože by si vzal do hlavy, že na Stefana zabudla – nielen dočasne a krátko ako teraz, ale navždy.

„Stefan,“ šepla. „Prepáč mi to...“

Nie, ani Stefanovi to nemôže povedať. Nikdy. A pritom Stefana nemá ani tak v srdci, ako sa skôr celé jej srdce premenilo na Stefana.

„Musíme sa rýchlo zbaviť Shinichiho a Misao,“ mrzuto povedal Matt. „Fakt sa musím rýchlo dostať do formy, inak ma univerzita pošle naspäť s nálepkou Nevyhovuje.“ Spolu s Meredith sedeli vo vyhriatej kuchyni pani Flowersovej. Chrumkali zázvorníky a dívali sa na domácu pani, ktorá pripravovala hovädzie carpaccio – druhé jedlo zo surovej hovädziny, ktorého recept sa nachádzal v jej starej kuchárskej knihe. „Stefan sa zotavuje tak rýchlo, že by sme si čoskoro mohli hádzať loptu na ihrisku,“ sarkasticky pokračoval, „no to by nemohla byť polovica mesta posadnutá. A ozaj, ešte by ma policajti museli prestať prenasledovať za znásilnenie Caroline.“

Pani Flowersová začula Stefanovo meno a nazrela do kotla, ktorý už veľmi dávno bublal na sporáku a vydával taký hrozný pach, že Matt nevedel, koho má skôr ľutovať: stravníka, ktorý dostane hromadu surovej hovädziny, alebo toho, kto sa čoskoro takmer zadusí obsahom toho kotla.

„Takže, ak zostaneš nažive, celkom rád opustíš naše mesto?“ prehodila ticho Meredith.

Matt sa mykol, akoby mu jednu struhla. „To si robíš žarty, nie?“ spýtal sa a jednou opálenou bosou nohou poškrabkal po chrbte Strelcovho psa Tesáka. Obrovské psisko napoly vrčalo, napoly priadlo. „Ešte predtým sa však teším na prihrávky Stefanovi. Človeče, lepšieho zakončovača som ešte nevidel.“

„A ani neuvidíš,“ dodala Meredith. „Nemyslím si, že americký futbal je obľúbenou hrou upírov, takže nech ti ani na um nezíde presviedčať Stefana a Elenu, aby šli s tebou na tú tvoju Kentskú štátnu univerzitu. Okrem toho, presviedčať ich mienim ja – a väčšmi sa im bude chcieť ísť so mnou na Harvard. Ibaže,“ uškrnula sa, „mňa i teba zrejme porazí Bonnie, pretože tá jej smiešna školička je bližšie k Fell’s Church a všetkému, čo tu majú tí dvaja tak radi.“

„Chceš povedať, čo má rada Elena,“ ochotne ju opravil Matt. „Stefan chce len byť pri nej.“

„No, no,“ zahriakla ich mierne pani Flowersová. „Drahí moji, nepredbiehajte. To vraví moja mamička a ešte dodáva, že si musíte udržať silu. Zdá sa mi, že si robí starosti. Viete, ani ona nevie predvídať úplne všetko.“

Matt prikývol, no musel rýchlo preglgnúť, kým sa obrátil k Meredith: „Takže sa už nevieš dočkať slávnych siení Harvardu, čo?“

„Ach, keby to nebol práve Harvard... a keby som to štúdium mohla ešte o rok odložiť... a ponechať si štipendium...“ Meredith sa odmlčala, no túžba v jej hlase sa nedala s ničím pomýliť.

Pani Flowersová potľapkala Meredith po pleci a povedala: „Neviem, neviem, ako sa Stefan a Elena zariadia. Napokon, všetci už pokladajú Elenu za mŕtvu. Nemôže tu len tak zostať a ukazovať sa ľuďom na oči.“

„Myslím, že sa už vzdali predstavy, že spolu odídu niekam veľmi ďaleko,“ vzdychol Matt. „Stavím sa, že sa pokladajú za strážcov mesta Fell’s Church. Nejako sa už pretlčú. Elena by si mohla napríklad oholiť hlavu.“ Matt sa pokúsil o žartovný tón, lenže slová mu z úst padali ako ťažké balvany.

„Pani Flowersová mala na mysli vysokú školu,“ rovnako vážne ho upozornila Meredith. „Budú z nich v noci superhrdinovia a cez deň sa niekam zašijú? Ak sa chcú niekam sťahovať hoci aj na budúci rok, mali by si to premyslieť už teraz.“

„No... a čo tak Dalcrest?“

„Kde?“

„Veď vieš, tá malá vysoká škola v Dyeri. Naozaj maličká, no má futbalový tím, ktorý... Nuž, Stefanovi je asi úroveň futbalu ukradnutá. No Dalcrest je odtiaľto len polhodinu cesty.“

„Aha, tamtá škola. No, v športe možno exceluje, ale Harvardu nesiaha ani po členky.“ Meredith – vždy nesentimentálna – teraz prehovorila so snobským prízvukom, akoby sa jej náhle upchal nos.

„Iste.“ Matt chytil Meredithinu úzku chladnú ruku a stisol jej ju. Náramne ho prekvapilo, keď si premrznuté prsty preplietla s jeho prstami.

„Moja drahá mamička vraví, že čo je raz súdené, to nás neminie,“ vážne sa do rozhovoru zamiešala pani Flowersová. „Podľa mňa treba predovšetkým zachrániť naše milé mestečko. Aj ľudí v ňom.“

„Nik o tom nepochybuje,“ prikývol Matt. „Budeme sa usilovať. Chvalabohu máme v meste aj ľudí, ktorí sa rozumejú japonským démonom.“

„Myslíš Orime Saitouovú,“ usmiala sa pani Flowersová. „Patrí jej veľká vďaka za tie amulety.“

„Jednej i druhej,“ súhlasil Matt. Myslel na obe Japonky, matku i starú matku, ktoré nosili meno Saitou. „Myslím, že amuletov od tých dvoch dám budeme potrebovať ešte veľa,“ smutne doložil.

Pani Flowersová otvorila ústa, ale prehovorila Meredith, stále ponorená do vlastných myšlienok.

„Čo ja viem? Stefan a Elena sa tých plánov na odchod možno nevzdali. Okrem toho,“ ticho dodala, „možno sa nikto z nás žiadneho vysokoškolského štúdia nedožije...“ Pokrčila plecami.

Matt jej stále stískal ruku, keď sa okolo dverí s plačom prehnala Bonnie. Pokúšala sa prebehnúť ďalej, ale Matt rýchlo pustil Meredith a obaja sa k nej rozbehli. Zastali jej cestu a Meredith ju chytila za ruku. Na prah vyšla pani Flowersová a utierala si ruky do utierky.

„Bonnie, čo sa stalo? Spravili ti niečo Shinichi a Misao? Zaútočili?“ Meredith kládla otázky ticho, ale s nástojčivosťou, ktorá sa mala predrať cez vrstvy hystérie.

Mattovým telom prefrnklo čosi ako ľadový blesk. Nik nevedel, kde sa líščí súrodenci nachádzajú. Možno boli v tom háji, čo zostal zo Starého lesa – a možno boli tu v penzióne. „Elena!“ skríkol. „Božemôj, spolu s Damonom sú tam! Sú zranení? Dostal sa k nim Shinichi?“

Bonnie zatvorila oči a pokrútila hlavou.

„Bonnie, počúvaj ma. Pokojne. Zaútočil Shinichi? Alebo prišli policajti?“ spýtala sa Meredith. Potom povedala Mattovi: „Mal by si nazrieť von cez závesy.“ No Bonnie stále krútila hlavou.

Matt nevidel policajné majáky ani reflektory. Okrem toho nezazrel ani stopy po útoku dvoch šialených kitsune.

„Ak na nás nik neútočí,“ pokračovala Meredith, „tak čo sa deje?“

Bonnie stále ako na zlosť len vrtela hlavou.

Matt a Meredith na seba pozreli ponad jej ryšavkasté kučierky. „Hviezdna guľa,“ šepla Meredith a Matt zavrčal: „Ten sviniar.“

„Elena mu nič nepovie. Len ten príbeh, na ktorom sme sa dohodli,“ odvetila Meredith. Matt prikývol, ale márne si z hlavy vyháňal spomienku: Damon máva rukou akoby nič a Elena sa zvíja v agónii.

„Možno to spravili tie posadnuté decká – tie, ktoré si ubližujú, alebo robia iné šialenosti,“ pokračovala Meredith a pozrela na Bonnie. Veľmi tuho stisla ruku Mattovi.

Matta to zmiatlo – vedel, že mu niečo naznačuje, ale čo? Povedal: „Keby sa ten magor pokúšal vziať hviezdnu guľu, Bonnie by neutekala. Keď sa bojí, je najstatočnejšia. A ak náhodou nezabil Elenu, tak by sa takto určite nesprávala...“

Nemilá úloha dopovedať to zostala Meredith: „Hovor, Bonnie.“ Použila hlas utešujúcej staršej sestry. „Určite sa niečo stalo, inak by si nebola takmer bez seba. Pomaly dýchaj a povedz mi, čo si videla.“

A vtedy sa z pier Bonnie rozlial vodopád slov. „Ona... ona mu povedala... miláčik.“ Bonnie chytila oboma rukami za ruku Meredith. „Navyše mala na sebe krv a... Márnosť, spadla mi! Tá fľaša Čiernej mágie!“

„Ach tak,“ mierne sa ozvala pani Flowersová. „Škoda plakať nad rozliatym vínom. Musíme len...“

„Nie, vy mi nerozumiete,“ lapala po dychu Bonnie. „Keď som tam prišla, počula som, ako sa rozprávajú – musela som kráčať pomaly, aby som sa s tou fľašou niekde nepotkla. Hovorili o hviezdnej guli. Najskôr som si myslela, že sa hádajú. No... ona objímala Damona okolo krku. A to, že už nie je upír? Ha! Elena mala na krku krv a on mal krv na ústach! Len čo som sa tam objavila, zdvihol ju do náručia a potom ju odhodil, aby som to nevidela, ale nebol dosť rýchly. Určite mu dala hviezdnu guľu! A viete čo? Hovorí mu miláčik!“

Matt pozrel do očí Meredith, obaja sa začervenali a rýchlo odvrátili pohľady. Ak sa Damon stal znovu upírom – ak sa mu nejako podarilo zo skrýše vytiahnuť hviezdnu guľu – a ak mu Elena „nosí jedlo“ len preto, aby ho mohla napájať vlastnou krvou...

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Upírske denníky 9 – Tajomstvá.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.