Upírske denníky 7 – V moci tieňov

Aj v tlačenej verzii.

Objednať si môžete na stránke
www.fragment.sk

Ďalšie e-knihy v edícii:

Upírske denníky 1 – Prebudenie

Upírske denníky 2 – Súboj

Upírske denníky 3 – Zbesilosť

Upírske denníky 4 – Temnota

Upírske denníky 5 – Návrat

Upírske denníky 6 – Temné sily

Upírske denníky 8 – Cesta z temnoty

Upírske denníky 9 – Tajomstvá

L. J. Smithová

Upírske denníky 7 – V moci tieňov – e-kniha

Copyright © Fragment 2012

Všetky práva sú vyhradené.

Nijaká časť tejto publikácie sa nesmie rozširovať bez písomného súhlasu majiteľov práv.

9

Len čo otvorila ústa, že sa opýta, pocítila, ako ju dvíha čosi podobné hurikánu. Chvíľu držala chlapca, ktorého jej rovnaká sila vytŕhala z náručia, a stihla len skríknuť: „Vrátim sa!“ Začula jeho odpoveď a už ju to strhlo späť do obyčajného sveta kúpeľov a manipulácií a hotelových izieb.

„Neprezradím naše tajomstvo!“ To jej v poslednej chvíli zavolal ten chlapček.

Čo znamená jeho sľub, že ich stretnutie utají pred skutočným (alebo „obyčajným“) Damonom?

O chvíľu už stála v ošumelej motelovej izbe a Damon ju držal za ramená. Pustil ju a Elena pocítila soľ. Po lícach jej voľne tiekli slzy.

Na útočníka to však zrejme neurobilo dojem. Damona očividne ovládlo číre zúfalstvo. Triasol sa ako chlapec, ktorý prvý raz pobozkal svoju prvú lásku. To každého zbaví sebakontroly, hmlisto si pomyslela Elena.

Pokiaľ šlo o ňu, bála sa, že zamdlie.

Nie! Musí zostať pri vedomí.

Odtláčala ho, krútila sa, náročky si ubližovala bojom s tým zjavne neprelomiteľným zovretím.

Nepustil ju.

Znovu je posadnutý? Znovu sa mu do mysle vkradol Shinichi a núti ho na všemožné zverstvá?

Elena zabojovala ešte väčšmi, až takmer vykríkla od bolesti. Raz zafikala a…

Vtedy zovretie povolilo.

Čosi jej našepkalo, že v tomto nemá prsty Shinichi. Damonova skutočná duša bola ako malý chlapec v zajatí len sám Boh vie koľko storočí, nikdy nepocítila teplo a blízkosť, no aj tak za nimi žialila. To dieťa, prikované ku skale, bolo jedno z Damonových najhlbších tajomstiev.

A teraz sa už triasla aj Elena, triasla sa tak, že si nebola istá, či sa udrží na nohách, a uvažovala, čo sa deje s tým dieťaťom. Je mu zima? Plače teraz tak ako ona? Ako to má vedieť?

Zízala na Damona a on civel na ňu. Obaja prudko oddychovali. Damonove inokedy hladké vlasy boli rozstrapatené, takže s nimi vyzeral lotrovsky ako morský lúpežník. Tvár, inokedy bledá a úplne pokojná, od návalu krvi zrumenela. Klesli mu viečka a zadíval sa Elene na ruky – automaticky si masírovala zápästia. Cítila v nich mravčenie, ako sa jej obnovoval krvný obeh. A keď raz odvrátil pohľad, zrejme sa jej nedokázal znovu pozrieť do očí.

Očný kontakt. Fajn. Elena pochopila, že to je jej zbraň, nahmatala stoličku a nečakane blízko za sebou našla aj posteľ. Teraz už nemala veľa zbraní a potrebovala ich použiť všetky.

Posadila sa, poddala sa slabosti vo svojom tele, no jej oči neopustili Damonovu tvár. Mal opuchnuté pery. A to nebolo fér. Damonove pery patrili k základu jeho výzbroje. Vždy mal najkrajšie ústa, aké kedy u koho videla, či už u muža alebo u ženy. Ústa, vlasy, povznesene privreté viečka, husté mihalnice a elegantná línia brady… Bolo to nespravodlivé, to uznávala aj Elena, ktorá sa už dávno prestala zaujímať o ľudí len preto, lebo im osud náhodou nadelil krásu.

No zároveň nikdy nevidela tie ústa opuchnuté, tie dokonalé vlasy rozstrapatené a tie mihalnice rozochvené, pretože sa usiloval dívať všade, len nie na ňu, a ešte sa to aj pokúšal utajiť.

„Na toto si myslel… keď si sa so mnou odmietal rozprávať?“ opýtala sa a mala takmer pevný hlas.

Damon náhle znehybnel a spravil to dokonalo tak ako všetko ostatné. Samozrejme, ani nedýchal. Zagánil na béžový koberec, ktorý mal plné právo od toho pohľadu vzplanúť.

A potom konečne zdvihol pohľad a čierne oči sa stretli s jej modrými. Teraz sa z Damonových očí čítalo ťažko, pretože dúhovka bola takmer rovnakej farby ako zrenica, no Elena mala pocit, že zrenice sú také rozšírené, až pohltili dúhovky. Ako môžu oči tmavé sťa polnoc pohltiť a zadržať všetko svetlo? Marilo sa jej, že v nich vidí celý vesmír hviezd.

Ticho sa ozval. „Bež,“ povedal.

Elene sa nohy napli ako struny. „Shinichi?“

„Nie. Aj tak by si mala utiecť.“

Mierne si uvoľnila svaly, bola vďačná, že nemusí dokazovať svoju schopnosť utekať, ba ani sa plaziť. No zaťala päste.

„Chceš povedať, že mi hrozí len tvoja protivnosť?“ zasyčala. „Rozhodol si sa znovu ma znenávidieť? No čo, páčil sa ti ten…“

Damon sa znovu zvrtol a bola to rýchla premena nehybnosti na pohyb, taká rýchla, že jej oči ju nezachytili. Udrel po ráme okna a ten úder sa odohral takmer v poslednom okamihu pohybu. Nasledoval praskot a na pozadí vonkajšej tmy sa po skle rozbehla pavučina prasklín ako diamanty.

„Toto… možno privolá ľudí, ktorí ti pomôžu.“ Damon sa ani neusiloval, aby tie slová vyzneli ako biedne ospravedlnenie, na ktoré prišiel až po čine. Keď už bol k nej obrátený chrbtom, vykašľal sa na imidž. Celým telom mu prebiehala triaška.

„Tak neskoro v noci, v búrke, navyše tak ďaleko od recepcie o tom pochybujem.“ Elenino telo konečne doháňalo adrenalínový šprint, ktorý jej umožnil vyslobodiť sa z Damonovho zovretia. Všade cítila mravčenie a musela sa veľmi ovládať, aby sa nerozochvela.

A znovu boli na začiatku, Damon hľadel do noci a ona na jeho chrbát. Alebo aspoň tam by najradšej bola.

„Mohol si mi to povedať,“ vzdychla. Netušila, či to upír môže pochopiť. Stefana to stále nenaučila. Bežne sa zaobišiel bez toho, čo chcel, pretože nerozumel, ako sa to dá vypýtať. Nevinne, dobromyseľne to nechával tak, kým ona, Elena, nemusela požiadať jeho.

Damon, pomyslela si, taký problém zvyčajne nemá. Berie si, čo len chce, akoby nakupoval v potravinách.

A teraz sa ticho smial, čo znamenalo, že je skutočne v šoku.

„Budem to chápať ako ospravedlnenie,“ povedala.

Zrazu sa nahlas rozosmial a Elenu zamrazilo. Ona sa mu pokúša pomôcť, a on…

„Myslíš,“ skočil jej do myšlienok, „že viac som nechcel?“

Elena znovu zmrzla, pretože jej to došlo. Damon si od nej mohol pokojne vziať krv, kým ju držal a väznil. No samozrejme, že nechcel iba to. Jej aura! Už vedela, čo s upírmi robí. Damon ju dosiaľ chránil pred ostatnými upírmi, ktorí by ju mohli zazrieť.

Musela si však priznať, nútila ju k tomu vrodená úprimnosť, že je tu jeden rozdiel: na tých ostatných kašľala. S Damonom to bolo iné. Cítila ten rozdiel, keď ju Damon bozkával. Nikdy nič také nepocítila – teda pred Stefanom.

Bože, vari je to naozaj ona? Ona, Elena Gilbertová, zrádza Stefana už tým, že sa teraz neobrátila na útek? Damon bol lepší ako ona, pretože jej prikazoval, aby sa zbalila a vzala si so sebou aj svoju pokušiteľskú auru.

A aby začala to týranie zase od zajtra.

Elena už bola v mnohých situáciách, keď usúdila, že treba odísť, kým iskrenie príliš nezosilnie. Tu spočíval problém v tom, že sa nemohla pobrať nikam, aby iskry znovu nevyvolala – a ešte väčšmi neohrozila samu seba. A aby pri tom nestratila šancu zachrániť Stefana.

Mala ísť radšej s Mattom? Lenže Damon povedal, že sami dvaja ľudia sa do Temných rozmerov nedostanú. Povedal, že potrebujú aj jeho. Navyše Elena stále trochu pochybovala o tom, či sa Damon bude obťažovať aspoň do Arizony, nieto ešte kamsi do neznámej hrôzy za Stefanom, ak s ním nebude a nedá naňho pozor.

Okrem toho, ako by ju Matt ochránil na tej nebezpečnej ceste, ktorou teraz ide spolu s Damonom? Elena vedela, že Matt by za ňu položil život – a presne to by aj musel urobiť, keby narazili na upírov alebo vlkolakov. Umrel by a nechal by ju samu zoči-voči nepriateľom.

Iste, Elena vedela, čo robí Damon každú noc, keď ona spí v aute. Obklopil ju temnými kúzlami, ktoré podpísal svojím menom, zapečatil svojou pečaťou. Tie kúzla potom až do rána odháňali od auta náhodné nočné tvory.

Lenže najväčších nepriateľov, líščie dvojčatá Shinichiho a Misao, si priviezli so sebou.

Elena na to všetko myslela, kým zdvihla hlavu a pozrela Damonovi do očí. Do očí, ktoré jej v tej chvíli pripomenuli oči otrhaného dieťaťa prikovaného ku skale.

„Neodídeš, však?“ šepol.

Elena pokrútila hlavou.

„Naozaj sa ma nebojíš?“

„Bojím sa.“ znovu pocítila to vnútorné chvenie. Lenže už niekam letela, nastavila kurz a nemohla zastať. Najmä nie keď na ňu tak pozrel. Ten pohľad jej pripomenul zúrivú radosť, takmer mimovoľnú hrdosť, ktorú vždy dával najavo, keď spoločne porazili nepriateľa.

„Nestanem sa tvojou Princeznou temnoty,“ upozornila ho. „A vieš, že sa nikdy nemôžem vzdať Stefana.“

Pier sa mu dotkol starý ironický úsmev. „Mám dosť času, aby som ťa v tejto veci presvedčil, že sa mýliš.“

Nemusíš ma presviedčať, pomyslela si Elena. Vedela, že Stefan by to pochopil.

No aj teraz, keď sa jej zdalo, že okolo nej víri celý svet, niečo v nej sa pozdvihlo proti Damonovi. „Vravíš, že to nerobí Shinichi. Verím ti. Je to všetko preto, čo… spomínala Caroline?“ Vo vlastnom hlase začula náhlu tvrdosť.

„Caroline?“ Damon zažmurkal, akoby ho vyviedla z miery.

„Povedala, že kým som stretla Stefana, bola som len…“ Elena to slovo zo seba nedostala. „Že som bola… promiskuitná.“

Damon zaťal zuby a líca sa mu rýchlo zapálili, akoby ho ktosi z nečakaného smeru vyfliaskal. „To dievča,“ zamrmlal. „Už si vybralo svoj osud, a keby šlo o iného človeka, asi by som v sebe našiel aj za necht súcitu. Ona však prekračuje… je naozaj mimo všetkých hraníc… slušnosti.“ Postupne hovoril čoraz pomalšie a na tvári sa mu objavil zmätok. Uprel na Elenu nechápavý pohľad. Vedela, že vidí slzy v jej očiach, pretože vystrel ruku a utrel jej ich končekmi prstov. Potom zmeravel uprostred gesta, zamyslene si k ústam zdvihol prsty a ochutnal jej slzy.

Nech mu už chutili akokoľvek, zrejme tú chuť považoval za neuveriteľnú. Zdvihol si k perám aj druhú ruku. Elena už naňho zízala úplne netajene – mal byť celkom mimo, ale nebol. Namiesto toho sa mu po tvári prehnal celý kaleidoskop emócií, navyše tak rýchlo, že by ich ľudské oko nezachytilo. No ona videla, ako žasne, ako odmieta uveriť, potom zazrela trpkosť, zase úžas a napokon akýsi radostný šok. Takmer akoby mal aj on v očiach slzy.

Potom sa Damon rozosmial. Bol to rýchly a sebaironický smiech, no predsa bol úprimný, dokonca euforický.

„Damon,“ šepla Elena. Stále zaháňala žmurkaním slzy. „Čo sa ti stalo?“

„Nič sa nestalo. Presne o to ide, že sa vôbec nič nestalo,“ odvetil a zdvihol prst. „Nemala by si sa usilovať prekabátiť upíra, Elena. Upíri majú zmysly, aké ľuďom chýbajú, a o niektorých svojich zmysloch ani sami nevieme, až kým ich nepotrebujeme. Dosť dlho mi trvalo, kým som si uvedomil, čo o tebe viem. Pretože mi, samozrejme, všetci tvrdili niečo iné, a moja vlastná myseľ tomu protirečila. No už som na to prišiel. Konečne. Viem, čo naozaj si, Elena.“

Elena chvíľu sedela, v šoku a nemo. „Ak to vieš, tak ti môžem hneď a zaraz povedať, že ti to nikto neuverí.“

„Možno nie,“ mykol plecom Damon. „Najmä nie ľudia. Lenže upíri sú naprogramovaní tak, aby rozoznali auru panny. A ty si pravá návnada pre jednorožca, Elena. Neviem, ako si získala svoju povesť, a je mi to jedno. Sám som sa ňou dal dlho klamať, no napokon som odhalil pravdu.“ Náhle sa nad ňou skláňal, tak nízko, že videla už iba jeho, jeho jemné vlasy ju šteklili na čele, jeho pery boli takmer na jej perách, jeho tmavé nesmierne hlboké oči zajali jej pohľad.

„Elena,“ pošepol jej, „toto je tvoje tajomstvo. Neviem, ako sa ti to podarilo, ale… si panna.“

Ďalej sa skláňal a pery sa im letmo dotkli. Dýchal s ňou. Zostali tak stáť dlho, veľmi dlho: Damon zrejme žasol, že vie dať Elene niečo zo svojho tela, kyslík, ktorý obaja potrebovali, ale získaný celkom inak. Pre mnohých ľudí by bola nehybnosť ich tiel, ticho a neprerušený kontakt očí neznesiteľné. Mali by pocit, akoby sa priďaleko odvážili do osobnosti toho druhého, že sa rozplývajú a stávajú sa éterickou súčasťou jeden druhého, a to sa bozk ani nezavŕšil.

Lenže Elena sa vznášala vo vzduchu – na dychu, ktorý jej dával Damon, a tiež doslova. Keby ju Damonove silné štíhle ruky neboli držali za plecia, bola by vyletela do výšky.

Elena vedela, že existuje ešte jeden spôsob, akým ju Damon môže udržať pri zemi. Mohol ju ovplyvniť tak, aby dovolila zemskej príťažlivosti, nech si s ňou robí, čo chce. No zatiaľ nepocítila ani náznak jeho ovplyvňovania. Akoby jej stále chcel poskytnúť slobodu voľby. Nezvádzal ju ani jednou zo svojich navyknutých metód, nepoužíval dominantné ťahy, ktoré sa naučil počas nocí za pol tisícročia.

Používal len ten dych, ktorý sa stále zrýchľoval, ako sa Elene rozostrili zmysly a rozbúchalo srdce. Naozaj si bola istá, že by proti tomuto Stefan nič nemal? Lenže Stefan ju poctil najväčšmi, ako mohol, keď jej dôveroval, veril jej láske a jej úsudku. A ona až teraz začínala cítiť Damonovo skutočné ja, to, ako veľmi ju potrebuje, aký je kvôli tej potrebe zraniteľný, pretože tá potreba sa mení na posadnutosť.

Nepokúšal sa ju ovplyvňovať, no aj tak okolo nej rozprestieral mohutné a mäkké tmavé krídla, takže nemala kam uniknúť. Elena cítila, že klesá pod náporom vášne, čo medzi sebou vykresali. Až napokon zaklonila hlavu, čo nemalo byť odmietnutie, ale pozvanie. Odhalila pred ním hrdlo a dovolila mu pocítiť svoju túžbu.

Akoby sa v diaľke rozozvučali veľké krištáľové zvony, pocítila jeho radosť. Tešil sa z jej dobrovoľného skoku do zamatovej tmy, ktorá ju už obklopovala.

Zuby, ktoré jej prepichli pokožku a zmocnili sa jej krvi, ani nepocítila. Kým sa to stalo, uvidela pred očami hviezdy. A potom sa celý vesmír ponoril do Damonových tmavých očí.

10

Elena ráno vstala a potichu sa v motelovej izbe obliekla. Tešila sa, že má konečne viac priestoru. Damon kamsi zmizol, ale to vlastne aj očakávala. Počas cesty zvyčajne raňajkoval skoro, zameriaval sa najmä na čašníčky, ktoré pracovali v nočných reštauráciách pre vodičov tirákov a v skorých ranných bufetoch.

Raz si s ním o tom pohovorím, pomyslela si, keď vkladala balíček mletej kávy do maličkého kávovaru na dve porcie, ktorý im poskytol motel. Káva vynikajúco voňala.

No teraz musí prebrať to, čo sa stalo včera v noci, a rozhodne nie s Damonom. Najlepšie by to šlo so Stefanom, ale zistila, že výlety mimo tela sa nekonajú len tak, keď sa jej zažiada. Potrebovala zavolať kamarátky: Bonnie a Meredith. Nevyhnutne s nimi musela hovoriť, ba mala na to právo, akurát teraz to však nešlo. Intuícia jej šepkala, že každý kontakt medzi ňou a mestečkom Fell’s Church by priniesol viac škody ako osohu.

Neozval sa jej ani Matt. Ani jediný raz. Netušila, kde je, no dúfala, že do Sedony dorazí včas. Prestal s nimi komunikovať z vlastnej vôle, tak si vravela, že to je v poriadku. Stačí, ak príde v dohodnutom čase na dohodnuté miesto.

Lenže aj tak sa s niekým potrebovala pozhovárať. Potrebovala to zo seba dostať.

Ach, samozrejme, ako mohla byť taká hlúpa? Zostal jej verný spoločník, ktorý nikdy neutrúsil ani slovo a nikdy ju nenechal zbytočne vyčkávať. Cestou si naliala vriacu čiernu kávu a z vaku vytiahla denník. Ten naozajstný, papierový. Otvorila ho na novej stránke. Nič sa nevyrovnalo čistému papieru a hladkému peru, to bola najlepšia inšpirácia na začiatok písania.

O pätnásť minút začula klopanie na okno a vzápätí už dnu vstupoval Damon. Niesol niekoľko papierových vreciek a Elena sa odrazu z nevysvetliteľných dôvodov cítila spokojná, dokonca ako doma. Ona dodala kávu, ktorá bola pomerne dobrá, hoci ju musela zjemniť práškovou smotanou, a Damon dodal…

„Benzín,“ triumfálne vyhlásil a významne nadvihol obočie, keď vrecká s kanistrami kládol na stôl. „Pre prípad, že by na nás tí špinavci zase poštvali nejaké rastliny. Vďaka, netreba,“ pokrútil hlavou, keď videl, že mu Elena núka plný hrnček kávy. „Pri nákupe som si dal trochu od jedného automechanika. Teraz si pôjdem umyť ruky.“

Prešiel popri Elene a zmizol v kúpeľni.

Ani na ňu pri tom nepozrel, hoci mala na sebe jediný čistý odev, ktorý jej zostal: džínsy a top zvláštnej jemnej farby, čo na prvý pohľad vyzerala biela a len v najostrejšom svetle sa ukázalo, že sa mihoce éterickými odtieňmi dúhy.

Ani na mňa nepozrel, pomyslela si Elena. Cítila sa zvláštne, akoby sa jej život odrazu zvinul do neviditeľnej guľôčky.

Chcela kávu vyliať, no povedala si, že ju potrebuje, a tak pretrpela niekoľko takmer vriacich hltov.

Potom prešla k svojmu denníku a prečítala si posledné stránky.

„Si pripravená vyraziť?“ ozval sa Damon do šumu tečúcej vody z kúpeľne.

„Iste, o minútku.“ Elena si prezrela posledné zápisy, a dokonca sa vrátila k ešte starším úsekom z denníka.

„Mohli by sme tam doraziť aj bez prerušenia rovno odtiaľto,“ volal Damon. „Za deň to stihneme. Oni si iste myslia, že ich chceme prekabátiť a iba naoko mierime k jednej veľkej bráne. Preto budú strážiť tie malé. A my sa zatiaľ vyberieme rovno k Bráne Kimon a získame niekoľko dní náskok, kým nás niekto vystopuje. Dokonalé.“

„Uhm,“ popri čítaní prikývla Elena.

„S tým… trpákom by sme sa mali stretnúť zajtra. Možno aj dnes večer, podľa toho, aké problémy nám narobia.“

„Uhm.“

„No najskôr sa ťa chcem na niečo spýtať: je podľa teba náhoda, že máme rozbité okno? Pretože ja v noci všetky okná zabezpečujem a určite som na to nezabu…“ Plesol si rukou po čele. „Ach, samozrejme, bol som úplne roztržitý. No cez to okno niečo prešlo, rozbilo ho a bez stopy sa stratilo. Preto som vlastne kúpil toľko benzínu. Ak znovu skúsia triky so stromami, odpálim ich až do Stonehengeu.“

Aj s polovicou nevinných obyvateľov štátu, dodala v duchu Elena. No bola už taká šokovaná, že ju máločo mohlo väčšmi ohromiť.

„A čo teraz robíš?“ Damon bol očividne pripravený na cestu.

„Zbavujem sa niečoho, čo nepotrebujem,“ povedala Elena a spláchla toaletu. Dívala sa, ako vo vode víria potrhané franforce denníka a potom miznú.

„S tým oknom by som sa na tvojom mieste netrápila,“ dodala, keď sa vrátila do izby a natiahla si topánky. „Ešte sa nikam nezberaj, Damon, potrebujem s tebou o niečom hovoriť.“

„Prosím ťa! Určite to počká, kým budeme na ceste, nie?“

„Nepočká, pretože za to okno musíme zaplatiť. To okno si v noci rozbil ty, Damon, ale zrejme ti to vyfučalo z hlavy, však?“

Damon na ňu vyvalil oči a bolo jasné, že jeho prvou reakciou mal byť smiech. Nezasmial sa, no pomyslel si, že Elene šibe.

„Myslím to vážne,“ zdôraznila, keď vstal a prešiel k oknu s výrazom, ktorý naznačoval, že by sa najradšej premenil na vranu a vyletel von. „Neopováž sa zdrhnúť, Damon, pretože toto nie je všetko.“

„Spravil som ešte niečo, na čo som zabudol?“ Damon sa oprel o stenu a vystrúhal jednu zo svojich známych arogantných póz. „Neroztrepal som náhodou nejaké gitary? Alebo som do štvrtej ráno púšťal nahlas rádio?“

„Nie. Nehovorím tu len o tom, čo sa stalo… v noci,“ odvetila Elena a odvrátila pohľad. Teraz sa naňho nemohla pozerať. „Hovorím o iných veciach, ktoré sa stali počas iných dní.“

„Máš pocit, že sa pokúšam sabotovať túto cestu?“ lakonicky sa spýtal. Uprel zrak na strop a vzdychol. „Možno sa ti zdá, že som si ten výlet vymyslel, len aby som mohol byť s tebou sám…“

„Buď ticho, Damon!“

Kde sa to v nej vzalo? Nuž, odpoveď poznala. Znechutenie, ktoré teraz dala najavo, vzišlo z jej nočných pocitov. Problém spočíval v tom, že si niečo potrebovala vyjasniť a vážne Damonovi dohovoriť – ak to prijme. Náhle jej zišlo na um, že sa to dá riešiť aj inak.

„Nezdá sa ti, že sa v poslednom čase zmenil tvoj vzťah k Stefanovi?“ opýtala sa.

„Čože?“

„Nezdá sa ti…“ Ach, tak ťažko sa jej hľadelo do očí farby nekonečného vesmíru. Najmä keď boli tejto noci plné hviezd. „Nemyslíš si, že o ňom už zmýšľaš inak? Že rešpektuješ jeho priania väčšmi ako predtým?“

Damon si ju teraz prezeral rovnako skúmavo ako ona jeho.

„To myslíš vážne?“ opáčil.

„Úplne vážne,“ vytisla zo seba a poslala slzy tam, kam patrili. Pod viečka.

„V noci sa niečo stalo,“ povedal a stále jej uprene pozeral do tváre. „Však?“

„Áno, niečo sa stalo,“ pripustila Elena. „Bolo to… bolo to…“ Musela vydýchnuť a s tým výdychom vyšli všetky emócie.

„Shinichi! Shinichi, che bastardo! Imbroglione! Ten zlodej! Ja ho zabijem, a zabijem ho veľmi pomaly!“ Damon bol odrazu úplne všade. Pri nej, s rukami na jej pleciach, vzápätí už vykrikoval nadávky z rozbitého okna, a potom sa vrátil a chytil ju za obe ruky.

Z toho výbuchu dávalo zmysel iba jedno slovo. Shinichi. Ten líščí duch, kitsune s čiernymi vlasmi, ktoré na končekoch šarlátovo planuli, ten, ktorý ich obral o toľko, keď im prezradil miesto, kde väznia Stefana.

„Mascalzone! Maleducato…“ Elena už v tom zlorečení stratila niť. Takže je to pravda. Včerajšiu noc Damonovi úplne ukradli, vytiahli mu ju z mysle tak, ako ten interval, keď ho ona objala krídlami spásy a krídlami očisty. S tým prvým odobratím spomienok Damon súhlasil. No včerajšia noc… a čo ešte mu ten lišiak šlohol?

Vybrať mu z hlavy celý večer a celú noc… a najmä tento večer a túto noc… to nebolo len tak. Niečo to naznačovalo.

„Nepresekol spojenie medzi mojou a jeho mysľou. Kedykoľvek mi môže šmátrať v hlave,“ povedal Damon, keď konečne prestal kliať a prestal pobehovať. Sadol si na pohovku oproti posteli a spustil ruky medzi kolená. Vyzeral veľmi smutne.

„Elena, musíš mi o tom porozprávať. Čo mi včera v noci vzal? Prosím ťa!“ Damon vyzeral, akoby sa pred ňou chystal padnúť na kolená, ale nie melodramaticky. „Ak… ak je to to, čo si myslím…“

Elena sa usmiala, hoci jej po lícach stále stekali slzy. „Nebolo to… nebolo to to, čo by si niekto myslel. Teda aspoň predpokladám,“ doložila.

„Ale…“

„Stačí povedať, že tentoraz to bolo moje,“ vyhlásila Elena. „Ak ti ukradol ešte niečo, alebo ak sa o to v budúcnosti pokúsi, prosím. No toto… zostane mojím tajomstvom.“ Až dovtedy, keď sa jedného dňa prebúraš do vlastného balvanu s tajomstvami, pomyslela si.

„Hej, kým ho z neho nevytrhnem aj s jeho jazykom a chvostiskom!“ zavrčal Damon a znelo to naozaj ako z pysku zvieraťa. Elena bola rada, že tak nevrčí na ňu. „Neobávaj sa,“ doložil takým ľadovým hlasom, že ju vystrašil takmer väčšmi než zvieracia zúrivosť. „Ja ho totiž nájdem, aj keby sa schovával neviem kde. A ja mu to vezmem. Možno aj s celým tým sprostým kožuchom. Vyrobím ti z neho rukavičky, čo povieš?“

Elena sa pokúsila usmiať – celkom úspešne. Práve sa zmierovala s tým, čo sa jej prihodilo, hoci ani na chvíľu neverila, že Damon do nej prestane dobiedzať a sústredí sa len na dobývanie tej spomienky od Shinichiho. Došlo jej, že ona tiež Damona trestá za to, čo urobil Shinichi, a to nebolo správne. Sľubujem, že sa o tejto noci nik nedozvie, povedala si. Až kým sa o nej nedozvie Damon. Nepoviem o tom ani Bonnie a Meredith.

Tým to malo byť pre ňu ťažšie, ale asi preto aj spravodlivejšie.

Keď upratovali trosky po poslednom Damonovom výbuchu, odrazu vystrel ruku a utrel jej z líca zatúlanú slzičku.

„Ďakujem,“ hlesla Elena. Potom sa zarazila. Damon si prsty prikladal k perám.

Zadíval sa na ňu, prekvapene a trochu sklamane. Potom pokrčil plecami. „Stále si návnada pre jednorožca,“ zafučal. „Povedal som ti to v noci?“

Elena zaváhala a potom si povedala, že slová do tohto tajomstva nutne nepatria.

„Áno, povedal, ale… nevyzradíš ma, však?“ zrazu úzkostne doložila. „Sľúbila som kamarátkam, že nič nepoviem.“

Damon na ňu vyvalil oči. „Prečo by som mal hovoriť o druhých? Teda ak náhodou nemáš na mysli tú malú červenovlásku.“

„Už som ti povedala, že nič nevyzrádzam. Teda okrem toho, že Caroline, a to je hádam jasné, panna nie je. Už sa aj tak vie, že otehotnela…“

„Nezabudla si,“ prerušil ju Damon, „že som do Fell’s Church prišiel skôr ako Stefan? Potĺkal som sa v tieňoch, špehoval som. A vy ste rozprávali tak, akoby si…“

„Ach, viem. Chlapci sa nám páčili a my sme sa páčili chlapcom a mali sme už určitú povesť. Tak sme rozprávali, ako sme rozprávali. Čiastočne to bola možno aj pravda, ale veľakrát sa naše reči dali chápať najmenej dvoma spôsobmi – a, samozrejme, vieš, čo chlapci narozprávajú…“

Damon to vedel a prikývol.

„Onedlho sa o nás začalo klebetiť, akoby sme už robili všetko a s každým. Dokonca sa o tom písalo v školských novinách a v ročenke a na stenách záchodov. Lenže my sme si vymysleli vlastný veršík a občas sme ho tam napísali. Aj podpísali. Ako to bolo?“ Elena sa v mysli vrátila o rok, o dva dozadu. Potom zarecitovala:

Len preto, že to počúvaš, nie je to ešte tak.

Len preto, že to všade čítaš, nehľadaj pravdy znak.

Keď klebety o sebe niekde začuješ.

Každý si svoje pomyslí a pravdu len ty vieš.

Elena dorecitovala, pozrela na Damona a odrazu ju za srdce chytila zúfalá túžba byť so Stefanom. „Už sme skoro tam,“ povedala. „Pohnime si.“

11

Arizona bola horúci, vyprahnutý štát, aký si Elena dovtedy sotva vedela predstaviť. S Damonom sa viezli smerom na Juniper Resort, kde sa mali stretnúť, a Elena pocítila smútok, ale nie prekvapenie, keď zistila, že Matt sa zatiaľ neubytoval.

„Určite mu to sem nemohlo trvať dlhšie ako nám,“ povedala, keď ich zaviedli do ich izby. „Iba ak… božemôj! Damon! Možno ho zajal Shinichi.“

Damon sa posadil na posteľ a uprel na Elenu zachmúrený pohľad. „Asi som dúfal, že ti to nebudem musieť povedať – že ten magor bude mať toľko slušnosti a oznámi ti to sám. Odkedy nás opustil, stále stopujem jeho auru. Vedz, že sa od nás vzďaľuje a ide smerom na Fell’s Church.”

Niekedy chvíľu trvá, kým človek strávi zlú zvesť.

„Chceš povedať, že sem nepríde?“ zhíkla Elena.

„Chcem povedať, že vraním letom a vzdušnou čiarou to nebolo z toho autobazára až tak ďaleko do Fell’s Church. Vybral sa tým smerom. A už sa neobrátil.“

„Prečo?“ krútila hlavou Elena, akoby teraz logika mohla prehlušiť holé fakty. „Prečo odišiel a opustil ma? A prečo šiel práve do mesta, kde po ňom pátra polícia?“

„O dôvode jeho odchodu mám svoju teóriu. Myslím si, že si vzal do hlavy niečo, čo o nás dvoch nie je pravda. Alebo teda to možno je pravda teraz, no vtedy to ešte tak nebolo…“ Damon nadvihol obočie a významne pozrel na Elenu, ktorá po ňom promptne šmarila vankúš. „A možno si povedal, že nám dopraje súkromie. Pokiaľ ide o smer jeho úteku…“ Damon pokrčil plecami. „Ty ho poznáš dlhšie ako ja, no aj mne je jasné, že je to hrdinský typ. Rytier bez bázne a hany, tak sa to vraví, nie? A keby som mal dodať svoj názor, tak poviem, že šiel čeliť Carolininým obvineniam.

„Len to nie!“ zvolala Elena a zvrtla sa k dverám, na ktoré ktosi zaklopal. „Veď som mu povedala, aby…“

„Isteže,“ prikývol Damon a mierne sa prikrčil. „A napriek tvojej múdrej rade, čo mu znela v ušiach…“

Dvere sa otvorili. Stála v nich Bonnie. Útla Bonnie s kučeravými červenkastými vlasmi a veľkými, oduševnenými hnedými očami. Elena tentoraz neuverila vlastným očiam, a keďže dohadovanie s Damonom sa vôbec neskončilo, zabuchla jej dvere pred nosom.

„Matta v meste zlynčujú!“ zvolala a len nejasne si uvedomovala, že kdesi ktosi znovu klope.

Damon sa vystrel. Prešiel popri Elene k dverám, utrúsil: „Radšej si sadni,“ a potom ju sám posadil. Normálne ju pritisol na stoličku a držal ju, kým sa neprestala brániť.

Potom otvoril dvere.

Tentoraz klopala Meredith. Vysoké, štíhle dievča s dlhými vlasmi padajúcimi ako oblak temnoty na plecia. Vyžarovalo z nej odhodlanie klopať donekonečna, až kým tie prekliate dvere nezostanú dostatočne dlho otvorené. V Elene sa niečo zlomilo a zistila, že mysľou vie veľmi rýchlo spracovať naraz dve témy.

Meredith. Bonnie. V mestečku Sedona, v štáte Arizona. Sú tu!

Vyskočila zo stoličky, kam ju umiestnil Damon, a objala Meredith. „Prišli ste!“ opakovala. „Prišli ste! Vedeli ste, že vás nemôžem privolať, tak ste prišli!“

Bonnie obišla dve objímajúce sa telá a ticho oslovila Damona: „Zase bozkáva každého, koho stretne?“

„Žiaľ, nie,“ vzdychol Damon. „No aj tak sa priprav, že ťa rozpučí.“

Elena sa obrátila k nemu. „Počujem ťa! Ach, Bonnie! Neverím, že ste naozaj tu! Tak veľmi som s vami chcela hovoriť!“

Už objímala malú Bonnie a Bonnie objímala ju a Meredith objímala obidve. Zároveň si vymieňali signály svojho sesterstva – nadvihnuté obočie, mierne prikývnutie, zamračené čelo a pokrčenie plecami, potom vzdych. Damon tomu jazyku nerozumel, preto nevedel, že bol práve suspendovaný z výkonu služby, obvinený, súdený, oslobodený a znovu uvedený do funkcie – s dodatkom, že v budúcnosti naňho treba ostrejšie dozerať.

Elena sa prvá oslobodila z klbka rúk. „Určite ste sa stretli s Mattom. Ten vám povedal, že sme tu, nie?“

„Povedal a potom predal prius a my sme sa v behu zbalili, kúpili letenky a čakáme tu, lebo sme nechceli, aby si nám ušla!“ bez dychu rapotala Bonnie.

„Predpokladám, že ste si letenky sem kúpili asi tak pred dvoma dňami, čo?“ prevrátil oči Damon. Lakťom sa opieral o Eleninu stoličku.

„Počkaj,“ ozvala sa Bonnie, no Meredith rovno odvetila: „Hej. A čo má byť? Niečo sme vám tým skomplikovali?“

„No, pokúšali sme sa trochu zmiasť nepriateľa,“ vyhlásil Damon. „Teraz sa zdá, že to bolo zbytočné.“

Nie, pomyslela si Elena, pretože Shinichi ti aj tak siahne do mozgu, kedykoľvek dostane chuť, a môže ti kradnúť spomienky. Ty mu v tom zabrániš, len ak ho včas odoženieš.

„To znamená, že Elena a ja by sme mali okamžite vypadnúť,“ povedal Damon. „Najskôr si ešte čosi vybavím a Elena sa pobalí. Ber si čo najmenej vecí, len to najnutnejšie, ale nezabudni na jedlo na dva alebo tri dni,“ oslovil ju.

„Čože? Hneď teraz?“ vydýchla Bonnie a prudko si sadla na dlážku.

„Je to rozumné, pretože sme prišli o moment prekvapenia,“ vysvetľoval jej Damon.

„To nie je možné! Vy dve ste sa so mnou prišli rozlúčiť, kým Matt postráži mesto!“ zvolala Elena. „Je to od vás strašne milé!“ Žiarivo sa usmiala a v duchu dodala: A hlúpe.

„No…“

„No, ja si aj tak musím niečo vybaviť,“ ozval sa Damon, neobrátil sa, len im zamával. „Povedzme, že o polhodinu vyrážame.“

„Neprajník,“ posťažovala sa Bonnie, keď za sebou zatvoril dvere. „Takže máme len niekoľko minút na rozhovor, kým začneme.“

„Ja sa zbalím ani nie o päť minút,“ smutne podotkla Elena a potom nadviazala na kamarátkinu vetu. „Začneme? Čo?“

„Nemôžem si zbaliť len to najnutnejšie,“ starostila sa Meredith. „Všetko sa mi nezmestí do mobilu, navyše netuším, kedy si ho budem môcť znovu nabiť. A dovliekla som sem za kufor papierov!“

Elena nervózne pozerala raz na jednu, raz na druhú kamarátku. „Hm, ja som si pomerne istá, že baliť sa mám iba ja,“ povedala. „Pretože iba ja idem… tam. Však?“ Znovu pozrela na kamarátky.

„A myslíš, že ťa pustíme do iného vesmíru bez nás?“ zvolala Bonnie. „Potrebuješ nás!“

„Nie je to iný vesmír, iba iný rozmer,“ vysvetlila jej Meredith. „O to však nejde. Samu ťa nepustíme.“

„No… ja vás so sebou nemôžem vziať!“

„Samozrejme, že nemôžeš,“ prikývla Meredith. „Som od teba staršia, takže ma so sebou nemôžeš vziať. Skôr ja by som mala niekam vziať teba. A okrem toho máme istú misiu. Chceme nájsť hviezdnu loptu Shinichiho alebo Misao. Ak sa nám to podarí, myslím si, že zastavíme väčšinu toho, čo sa teraz strhlo vo Fell’s Church.“

„Hviezdnu loptu?“ nechápavo zopakovala Elena a kdesi v hlbokých prepadliskách mysle sa jej zjavilo niečo znepokojujúce.

„Neskôr ti to vysvetlím.“

Elena krútila hlavou. „Vy ste nechali Matta, aby sa porátal s tými nadprirodzenými úkazmi? Keď uteká pred zákonom a musí sa skrývať pred políciou?“

„Elena, nášho mesta sa teraz bojí ešte aj polícia. Úprimne, ak ho náhodou zavrú, Ridgemont bude preňho najbezpečnejším miestom. Oni ho však nezavrú. Spolupracuje s pani Flowersovou a ide im to, je z nich veľmi dobrý tím.“ Meredith sa nadýchla a zdalo sa, že uvažuje, ako má niečo sformulovať.

Bonnie to povedala namiesto nej – tichučko. „A mne to nešlo, Elena. Začala som… no, pochytila ma hystéria a začala som vidieť a počuť veci, ktoré neexistovali. Alebo som si ich aspoň predstavovala a možno som niektoré z nich dokonca priviedla do reality. Samu seba som vystrašila a myslím si, že som ohrozovala aj druhých. Matt je praktický a má hlavu na mieste, jemu to nehrozí.“ Utrela si oči. „Viem, že v Temných rozmeroch je to nanič, ale aspoň už nebudem môcť ohroziť domy plné nevinných ľudí.“

Meredith prikývla. „Naša Bonnie sa nám nejako odtrhla z reťaze. Aj keby sme nechceli ísť s tebou tam, kam musíš ísť, museli by sme ju odviezť z mesta. Nechcem to preháňať, no som presvedčená, že sa na ňu zamerali tamojší démoni. A že od Stefanovho odchodu ich môže zastaviť asi iba Damon. Alebo jej pomôžeš ty, Elena.“

Meredith vraví, že preháňa? Elena však videla, ako sa jej vždy pokojná kamarátka zachvieva, videla aj vlhký pot na čele Bonnie.

Meredith siahla Elene na zápästie. „Pozri, naozaj sme sa nezbláznili. Z Fell’s Church sa stala vojnová zóna, ale nenechali sme tam Matta bez spojencov. Napríklad doktorka Alpertová vie logicky myslieť a je to najlepšia vidiecka lekárka na svete. Práve ona možno niekoho presvedčí, že Shinichi a molochy existujú. No okrem toho sa do tých záležitostí zastareli rodičia. Rodičia a psychiatri a bulvárni reportéri. Pre nich sa tam nedá otvorene pracovať. Mattovi sa nič nestane.“

„Ale… už o týždeň…“

„Pozri sa na aktuálne nedeľné noviny.“

Elena si od Meredith vzala výtlačok Ridgemont Times. Boli to najväčšie noviny v okolí ich mesta a na prvej strane hlásali obrovským titulkom čudnú správu:

POSADNUTOSŤ V 21. STOROČÍ?

Nasledovalo more riadkov sivých písmen, no Elenin zrak upútala najmä fotografia troch dievčat, ktoré sa bili a pritom sa skrúcali do divokých polôh, akých by normálne ľudské telo nemalo byť schopné. Dve dievčatá mali na tvárach jednoducho hrôzu a bolesť, ale až pohľad na tretiu zmrazil Elene krv v žilách. Bola prehnutá tak, že tvár mala obrátenú dole čelom, a pozerala priamo do fotoaparátu. Cerila zuby a jej oči, áno, inak sa to vyjadriť nedalo, boli démonické. Nestáli stĺpkom, neboli zdeformované. Nežiarili nadprirodzenou červeňou. Šlo o ich výraz. Elena ešte nikdy nezazrela oči, z ktorých by jej prišlo fyzicky zle.

Bonnie sa ticho ozvala: „Stane sa ti niekedy, že sa akože pošmykneš a pomyslíš si, márnosť, celý vesmír je v háji?“

„Stáva sa mi to stále, odkedy som stretla Stefana,“ zamrmlala Meredith. „Bez urážky, Elena. No ide o to, že všetko sa prihodilo len v priebehu dvoch dní: od chvíle, keď sa dospelí, ktorí vedeli, že v meste nie je všetko v poriadku, dali dohromady.“

Meredith si s povzdychom zašla do vlasov dokonale vymanikúrovanými prstami. „Tie dievčatá sú, ako to vraví Bonnie, posadnuté. Možno sú posadnuté tou Misao – kitsune to vraj robievajú. No ak objavíme to, čo sa nazýva hviezdna lopta, stačila by nám aj jedna. Potom ich donútime, tých líščích pankhartov, aby dali všetko do poriadku.“

Elena položila noviny, aby unikla pohľadu tých prevrátených očí, čo sa jej zavŕtal do mozgu. „A čo počas tejto krízy robí tvoj priateľ?“ spýtala sa.

Meredith sa zrejme prvý raz uľavilo. „Už sa možno blíži k mestu. Písala som mu o všetkom, čo sa deje, a on povedal, že Bonnie musí preč.“ Trochu zahanbene sa pozrela na kamarátku, ktorá len obrátila dlane i tvár k nebu. „Len čo skončí prácu na nejakom ostrove, čo sa volá Shinmei no Uma, vráti sa do Fell’s Church. Alaric sa na takéto dianie špecializuje a nedá sa ľahko vyľakať. Takže aj keby sme boli preč niekoľko týždňov, Matt dostane posily.“

Elena rozhodila rukami podobne ako Bonnie. „Kým začneme, mali by ste ešte o niečom vedieť. Nemôžem pomôcť Bonnie. Ak sa spoliehate, že urobím čokoľvek z toho, čo som robila pri poslednom boji so Shinichim a s Misao, tak vás sklamem. Skúšala som to, stále som sa usilovala zopakovať tie útoky krídlami. Lenže nič sa mi nepodarilo.“

Meredith pomaly povedala: „Tak možno Damon o niečom vie…“

„Možno vie, ale, Meredith, teraz naňho nemôžeš tlačiť. Nie v tejto chvíli. Presne totiž vie, že Shinichi sa môže ponoriť do jeho mysle a brať mu spomienky. Ba ktovie, možno by ho vedel aj znovu celkom ovládať, posadnúť…“

„Ten sprostý líščí luhár!“ zvrieskla Bonnie a znelo to takmer žiarlivo. Akoby, pomyslela si Elena, s Damonom chodila. „Shinichi predsa prisahal, že už nikdy…“

„A tiež odprisahal, že dá nášmu mestu pokoj. Ja tým dvom tipom, ktoré mi Misao na hľadanie líščieho kľúča dala, verím iba preto, lebo sa mi posmievala. Nemyslela si, že dôjde k tej dohode, preto sa nepokúšala klamať ani vymýšľať. Teda aspoň si myslím.“

„Nuž, preto sme tu s tebou, aby sme vyslobodili Stefana,“ vzdychla Bonnie. „A ak budeme mať šťastie, nájdeme aj hviezdne lopty, ktoré nám umožnia ovládať Shinichiho. Jasné?“

„Jasné!“ nadšene zopakovala Elena.

„Jasné,“ vážne zopakovala Meredith.

Bonnie prikývla. „Sesterstvo je večné?“

Dievčatá si rýchlo položili ruky jedna na druhú, až vzniklo koleso s troma spicami. Elena si pripomenula dni, keď boli v kolese štyri spice.

„A čo Caroline?“ spýtala sa.

Bonnie a Meredith sa poradili pohľadom. Potom Meredith pokrútila hlavou. „To radšej nechci vedieť. Naozaj.“

„Ja to znesiem,“ takmer šeptom zdôraznila Elena. „Meredith, zabudla si, že som zomrela? Dvakrát?“

Meredith stále krútila hlavou. „Ak sa nedokážeš pozerať na tú fotku, tak by si nemala počuť o Caroline. My sme ju dvakrát boli pozrieť…“

„Ty si ju bola dvakrát pozrieť,“ skočila jej do reči Bonnie. „Ja som po druhý raz odpadla a ty si ma nechala pred dverami.“

„A došlo mi, že som ťa mohla navždy stratiť a potom som sa ti aj ospravedlnila.“ Meredith sa strhla, keď jej Bonnie položila ruku na predlaktie, a trochu ju odtisla.

„Tak či onak, nešlo o normálnu návštevu,“ pokračovala. „Vbehla som do Carolininej izby skôr ako jej mama a našla som ju v jej hniezde – a fakt nechci vedieť, čo to je. Pristihla som ju pri jedení. Zbadala ma, zachichotala sa a jedla ďalej.“

„No a?“ spýtala sa Elena, keď mala plné zuby napätia. „Čo jedla?“

„Myslím,“ vážne povedala Meredith, „že jedla červy a slimáky. Najskôr ich naťahovala, až sa skrúcali, a potom do nich zahrýzala. To však ešte nebolo najhoršie. Pozri, musela by si tam byť, aby si si to vôbec vedela predstaviť, no ona sa uškrnula a zachrípnuto ma ponúkla. Vraj, dáš si? A odrazu som mala ústa plné tej zvíjajúcej sa masy a tá masa sa mi pchala do krku. Normálne som sa povracala. Tam na koberec. Caroline sa rozrehotala a ja som zbehla dolu, vzala som Bonnie a ušli sme a už sme sa tam nevrátili. No… na polceste od domu som si uvedomila, že Bonnie sa dusí. Tie veci… slimáky a červy… mala v ústach aj v nose. Ovládam prvú pomoc, väčšinu toho hnusobstva som z nej vytiahla, kým sa prebrala a začala vracať. No vieš…“

„Ten zážitok by som si nerada zopakovala.“ Tentoraz vyjadril prázdny tón viac, ako kedy Bonnie vypovedala zhrozeným krikom.

Meredith pokračovala: „Počula som, že Carolinini rodičia sa vysťahovali z domu, a vôbec im to nezazlievam. Caroline už má osemnásť. Môžem dodať len toľko, že každý sa modlí, aby v nej zvíťazila vlkolacká krv, pretože tá je zrejme o niečo menej strašidelná ako ten moloch… alebo démon. No ak gény vlkolaka nevyhrajú…“

Elena si oprela bradu o kolená. „A pani Flowersová to zvládne?“

„Určite lepšie ako Bonnie. Pani Flowersová sa teší, že má pri sebe Matta, ako som povedala, je z nich dobrý tím. A keď sa konečne prihovorila ľudstvu z dvadsiateho prvého storočia, asi sa jej tá komunikácia zapáčila. Okrem toho si aspoň precvičí remeslo.“

„Remeslo? No teda…“

„Hej, tak nazýva čarodejníctvo. Netuším, či je v tom dobrá, alebo nie, pretože ju nemôžem s ničím iným porovnať a…“

„Robí vynikajúce obklady!“ vyhlásila Bonnie a Elena takmer jednohlasne s ňou dodala: „A jej soľ do kúpeľa účinkuje super.“

Meredith sa chabo usmiala. „Škoda, že tu nie je namiesto nás ona.“

Elena pokrútila hlavou. Keď sa teraz znovu stretli, bolo jej jasné, že do Temnoty by sa bez Meredith a Bonnie nikdy nevybrala. Boli viac ako jej ruky, oveľa dôležitejšie. A prišli sem riskovať život za Stefana a za svoje mesto.

V tej chvíli sa otvorili dvere izby a Damon vošiel dnu s dvoma hnedými papierovými vreckami. Boli veľké, každé niesol v jednej ruke.

„Takže ste sa všetky pekne rozlúčili?“ spýtal sa. Vyzeralo to, že sa nedokáže pokojne pozrieť na návštevníčky, tak sa sústreďoval na Elenu.

„No… ani nie. Nie tak celkom,“ odpovedala Elena. Zišlo jej na um, či by bol schopný vyhodiť Meredith z okna na piatom poschodí. Najlepšie bude oznámiť mu to pekne postupne…

„Pretože ideme s vami,“ riekla Meredith a Bonnie sa pridala: „Len sme sa nestihli zbaliť.“

Elena sa pohla veľmi rýchlo a vzápätí už stála medzi Damonom a svojimi dvoma priateľkami. Damon však upieral pohľad na zem.

„Je to zlý nápad,“ ticho povedal. „Veľmi, veľmi, veľmi zlý.“

„Damon, neovplyvňuj ich! Prosím!“ Elena zakývala oboma rukami, aby pochopil, aké je to dôležité, a Damon odmietavo zdvihol jednu ruku. V tej chvíli sa im ruky zrazili a preplietli.

Elektrický šok. Dobrý šok, pomyslela si Elena, hoci v skutočnosti o tom nemala kedy uvažovať. Ona aj Damon sa zúfalo pokúšali rozpojiť si ruky, ale akosi im to nešlo. Elene sa z dlane do celého tela valili mierne vlny šokov.

Napokon to vyšlo, ruky sa rozdelili a obaja sa obrátili. Vinovato pozreli na Bonnie a Meredith, ktoré na nich vytriešťali oči. Podozrievavé oči. Oči, ktoré patrili do tvárí s výrazom: Hej, čože to tu je?

Nastala dlhá chvíľa, počas ktorej sa nik nepohol ani neprehovoril.

Potom sa vážne ozval Damon: „Nebude to rekreácia. Ideme tam, pretože nemáme inú možnosť.“

„Sami tam nepôjdete,“ pokrútila hlavou Meredith. „Ak pôjde Elena, pôjdeme všetky.“

„Vieme, že je to zlé miesto,“ pridala sa Bonnie, „no aj tak ideme s vami.“

„Okrem toho máme aj vlastnú úlohu,“ pokračovala Meredith. „Potrebujeme vyčistiť Fell’s Church od škôd, čo tam napáchal Shinichi – a čo tam stále pácha.“

Damon len krútil hlavou. „Nerozumiete tomu. Nebude sa vám tam páčiť.“ Bradou ukázal na Meredithin mobil. „Nie je tam elektrina. Aj vlastníctvo takéhoto prístroja je tam zločin. A každý zločin tam trestajú mučením a smrťou.“ Vykročil k nej.

Meredith odmietala cúvnuť a jej tmavé oči sa zavŕtali do tých jeho.

„Vy si neuvedomujete, čo tam treba spraviť, aby sa dalo vôbec dostať dnu,“ zachmúrene im vysvetľoval Damon. „Najskôr potrebujete upíra, našťastie, jedného máte. Potom musíte urobiť niečo, čo sa vám nebude páčiť…“

„Ak to zvládne Elena, tak my tiež,“ ticho ho prerušila Meredith.

„Nechcem, aby sa vám dvom niečo stalo. Ja tam idem len kvôli Stefanovi,“ ozvala sa Elena. Čiastočne hovorila k svojim priateľkám, čiastočne k najhlbšiemu jadru svojho ja, kam teraz konečne prenikali šokové vlny a výboje elektriny. Z toho, čo sa začalo ako šok, vznikala tam taká zvláštna, roztápajúca sa a pulzujúca sladkosť! A taký ostrý šok vznikol iba z toho, že sa dotkla niečej ruky…

Elena s vypätím síl odtrhla zrak od Damonovej tváre a vrátila sa k prebiehajúcemu sporu.

„Dobre, ideš po Stefana, to chápem,“ hovorila jej Meredith. „A my pôjdeme s tebou.“

„Vravím ti, že sa vám to nebude páčiť. Určite to oľutujete – ak to vôbec prežijete,“ presviedčal ju zamračený Damon.

Bonnie naňho len pozrela, hnedé oči doširoka roztvorené a prosebné v srdiečkovej tvári. Ruky si zopla pri hrdle a vyzerala ako svätý obrázok, aspoň podľa Eleny. Tie oči vynahradili tisíc logických argumentov.

Napokon Damon pozrel na Elenu. „Pravdepodobne ich zavedieš k istej smrti. Teba by som ešte možno ochránil. No teba, Stefana a ešte dve kamarátky… to nepôjde.“

Keď to takto počula, šokovalo ju to. Prvý raz sa na situáciu musela pozrieť z tohto uhla pohľadu. No videla, ako Meredith odhodlane zatína zuby a ako sa Bonnie dvíha na prsty, aby pôsobila vyššie.

„Myslím, že je rozhodnuté,“ vyhlásila ticho a vnímala, že sa jej trasie hlas.

Nastala dlhá chvíľa, počas ktorej pozerala Damonovi do tmavých očí. On odrazu blysol svojím dvestopäťdesiatwattovým úsmevom, venoval ho všetkým zúčastneným a vzápätí ho vypol. „Dobre,“ povedal. „V tom prípade si musím vybaviť ešte niečo. Možno to potrvá, takže sa v izbe pokojne udomácnite…“

„Elena by mala ísť do našej izby,“ navrhla Meredith. „Mám tu veľa materiálov, ktoré jej chcem ukázať. A ak si nesmieme skoro nič brať, dnes v noci si to celé musíme prejsť.“

„Fajn, tak sa tu stretneme na úsvite,“ prikývol Damon. „Vyrazíme smerom k Bráne démonov. Nezabudnite, neberte si peniaze, tam vám budú nanič. Naozaj to nie je nijaká dovolenka a onedlho to pochopíte.“

Ironicky dvorným gestom podal Elene jej vak.

„Brána démonov?“ šepla Bonnie, keď kráčali k výťahu. Triasol sa jej hlas.

„Ticho,“ zahriakla ju Meredith. „To sa tak len volá.“

Elena ľutovala, že vie tak presne odhadnúť, kedy Meredith klame.

12

Elena pozerala na okraje závesov v hotelovej izbe, hľadala prvé známky úsvitu. Bonnie, schúlená do klbka, driemala v kresle pri okne. Elena a Meredith boli hore celú noc a sedeli obklopené vytlačenými stranami, novinami a obrázkami stiahnutými z internetu.

„Už sa to vyskytuje aj mimo Fell’s Church,” vysvetľovala Meredith a prstom ďobla do jedného článku. „Neviem, či sa to šíri po vrstevniciach, alebo či to ovláda Shinichi – alebo sa to jednoducho presúva samo ako hociktorý parazit.“

„Skúsila si kontaktovať Alarica?“

Meredith pozrela na spiacu postavu Bonnie a ticho odpovedala: „Práve to je tá dobrá správa. Strašne dlho som sa o to snažila a konečne sme sa spojili. Onedlho príde do Fell’s Church, predtým má už len jednu zastávku.“

Elena sa prudko nadýchla. „Tá jedna zastávka je dôležitejšia než to, čo sa deje v našom meste?“

„Preto som Bonnie nepovedala, že prichádza. Ani Mattovi. Vedela som, že by to nepochopili. Tebe to však poviem. Hádaj, aké legendy skúmal na Ďalekom východe.“ Meredith sa na ňu významne zadívala.

„Hádam len nie o… kitsune?“

„Veru tak. A teraz sa Alaric chce dostať na jedno pradávne miesto, kde kedysi kitsune zničili mesto, tak ako teraz ničia to naše. Už tam nik nebýva. A meno toho miesta – Unmei no Shima – znamená Ostrov osudu. Možno tam o líščích duchoch zistí niečo dôležité. Robí nejakú nezávislú multikultúrnu štúdiu so Sabrinou Dellovou. Sú rovnako starí, no ona je už slávna forenzná antropologička.“

„A ty nežiarliš?“ vyletelo z Eleny. Meredith sa osobné otázky nekládli ľahko, človek sa zakaždým cítil ako netaktný vyzvedač.

„Hm,“ Meredith zaklonila hlavu. „Nie sme oficiálne zasnúbení.“

„No nikomu si to nikdy nespomenula.“

Meredith sklonila hlavu a rýchlo pozrela na Elenu. „Teraz áno.“

Chvíľu sedeli spolu bez slova a potom sa ticho ozvala Elena: „Shi no Shi, kitsune, Isobel Saitouová, Alaric a jeho Ostrov osudu – to všetko spolu nemusí súvisieť. No ak to súvisí, tak zistím ako.“

„A ja ti pomôžem,“ prikývla Meredith. „Vieš,“ vzdychla, „myslela som, že po skončení strednej…“

Elena to už nezniesla. „Meredith, sľubujem ti, že len čo vytiahneme Stefana z väzenia a vrátime mestu pokoj, pripravíme si na Alarica plány od A po Z,“ povedala. Nahla sa dopredu a pobozkala Meredith na líce. „To je moja sesterská prísaha, jasné?“

Meredith dvakrát zažmurkala, raz preglgla a šepla: „Jasné.“ Potom sa otriasla a zase bola ako predtým. „Ďakujem,“ povedala. „No vyčistiť mesto asi nebude jednoduché. Už teraz tam hrozí masová panika a chaos.“

„A Matt chcel byť tam? Sám?“ spýtala sa Elena.

„Ako vravím, spolu s pani Flowersovou tvoria dobrý tím,“ odvetila Meredith. „Bolo to jeho rozhodnutie.“

„Hm,“ sucho odvetila Elena, „možno sa ukáže, že si vybral lepšie ak my.“

Vrátili sa k rozhádzaným papierom a Meredith vybrala niekoľko obrázkov kitsune, duchov, čo strážia japonské svätyne.

„Tu sa píše, že ich zvyčajne zobrazujú s klenotom alebo s kľúčom.“ Zdvihla obrázok štylizovanej líščej bytosti, ktorá v pysku držala kľúč. Fotografia zobrazovala hlavnú bránu svätyne Fushimi.

„Aha,“ všimla si Elena, „kľúč má tuším dve krídla, nie?“

„Presne to sme si s Bonnie mysleli. A klenoty… tak na ne sa pozrieme.“ Elena sa prizrela a stislo jej žalúdok. Áno, vyzerali ako gule, ktorými Shinichi vytváral v Starom lese nezničiteľné pasce.

„Zistili sme, že sa volajú hoshi no tama,“ povedala Meredith. „Prekladá sa to ako hviezdne lopty.“ Každá kitsune má v tej svojej istú časť moci, ako aj iné veci. Kto tú hviezdnu loptu zničí, zabije jej majiteľa a je to jeden z dvoch spôsobov, ak možno kitsune zabiť. Ak nájdeš hviezdnu loptu, môžeš ovládať kitsune, ktorej lopta patrí. Presne to máme s Bonnie v pláne.“

„Ako ju však nájdete?“ spýtala sa Elena, nadšená predstavou, že by mohli ovládať Shinichiho a Misao.

„Sah…“ vzdychla Meredith. Potom sa žiarivo usmiala, čo robievala len zriedka. „Po japonsky to znamená ktovie, hm, nerada by som to komentovala, božemôj, páni moji, naozaj neviem. Slovo s toľkými významami by sa zišlo aj v angličtine.“

Elena sa voľky-nevoľky zachichotala.

„No podľa iných historiek sa kitsune dajú zabiť prostredníctvom Hriechu ľútosti alebo posvätenými zbraňami. Neviem, čo znamená Hriech ľútosti, ale…“ Pohrabala sa v batožine a vytiahla starosvetský, no zachovaný revolver.

„Meredith!“

„Patril môjmu starému otcovi – a bol jedným z páru. Matt dostal druhý. Sú nabité guľkami, ktoré požehnal kňaz.“

„Preboha, ktorý kňaz by požehnal guľky?“ krútila hlavou Elena.

Meredith zvážnela. „Ten, ktorý videl, čo sa deje vo Fell’s Church. Spomínaš si, ako Caroline zoslala posadnutosť na chuderu Isobel a čo si potom Isobel urobila?“

Elena prikývla. „Spomínam,“ napäto odvetila.

„A spomínaš si, čo sme ti povedali o jej babke Saitouovej? Že bola chrámovou služobnicou? Bola japonskou kňažkou. To ona nám tie guľky požehnala – a konkrétne ich požehnala tak, aby zabili kitsune. Mala si vidieť, aký bol ten obrad strašidelný. Bonnie takmer znovu zamdlela.“

„Vieš, ako sa teraz darí Isobel?“

Meredith pomaly pokrútila hlavou. „Je na tom lepšie, ale… myslím si, že jej zatiaľ nepovedali o Jimovi. A to bude pre ňu veľmi ťažké.“

Elena potlačila triašku. Ak sa Isobel uzdraví, čakajú ju len tragédie. Jim Bryce, jej priateľ, strávil s Caroline len jedinú noc, ale dostal Leschov-Nyhanov syndróm – to aspoň tvrdili lekári. Tej istej strašnej noci, keď si Isobel poprepichovala telo a rozrezala jazyk, až vyzeral ako rozoklaný jazyk plaza, fešák Jim, vysoký basketbalista, si obhrýzol vlastné prsty a pery. Elena sa nazdávala, že sa tak u oboch prejavila posadnutosť, a aj ich zranenia patrili k dôvodom, pre ktoré bolo treba dvojčatá kitsune zastaviť.

„Zvládneme to,“ povedala nahlas, keď si prvý raz uvedomila, že ju Meredith drží za ruku, ako keby držala Bonnie. Elene sa podarilo chabo, no rozhodne usmiať. „Vyslobodíme Stefana a zastavíme Shinichiho a Misao. Musíme to urobiť.“

Tentoraz prikývla Meredith.

„A to nie je všetko,“ vzdychla. „Chceš to počuť?“

„Potrebujem to vedieť.“

„Nuž, všetky zdroje, ktoré som našla, sa zhodujú, že kitsune spôsobujú dievčatám posadnutosť a chlapcov vedú do záhuby. Tá záhuba vyzerá rozlične. Niekedy sa jednoducho zjavia v podobe bludičiek a zavedú mládenca do priepasti. Inokedy sa špecializujú na zložitejšie triky, napríklad zmenu podoby hmotného tela.“

„Áno,“ prikývla Elena. „Viem to, keď som videla, čo sa stalo tebe a Bonnie. Dokážu prijať podobu hocikoho iného.“

„Hej, ale tá podoba má zakaždým malú chybičku, ktorú môžeš zazrieť. Nikdy sa im nepodarí stopercentná replika. No mávajú až deväť chvostov, a čím je chvostov viac, tým lepšie vedia kitsune fungovať.“

„Deväť? No paráda. My sme kitsune s toľkými chvostmi ešte ani nevideli.“

„Aj to možno bude. Vraj sú schopné bez ťažkostí prechádzať medzi svetmi. Veru tak. A majú na starosti Bránu Kimon medzi rozmermi. Chceš si tipnúť, ako sa to slovo predkladá?“

Elena na ňu uprela vydesený pohľad. „Nie!“

„Práveže áno.“

„No prečo by nás Damon viedol cez celú krajinu, len aby nás dovliekol k Bráne démonov, ktorú strážia líščí duchovia?“

„Sah… No keď nám Matt povedal, že idete kamsi blízko Sedony, už sme ani ja, ani Bonnie neváhali.“

„No pekne.“ Elena si prehrabla vlasy rukami a vzdychla. „Ešte niečo?“ spýtala sa, napätá na prasknutie.

„Už len jedno. A to ťa asi dosť naštve, po tom všetkom, čo sme prekonali. Niektoré sú údajne dobré. Myslím kitsune.“

„Dobré? Ako dobré? Dobre bojujú? Dobre vraždia? Dobre klamú?“

„Nie, naozaj dobré, Elena. Niektoré sú vraj ako bohyne a bohovia. Podrobia ťa skúške, a ak ju zložíš, odmenia ťa.“

„Myslíš, že stretneme aj ten typ kitsune?“

„Nemyslím.“

Elena sklonila čelo na stolík, kde ležali rozhádzané stránky z tlačiarne. „Meredith, vážne, ako to spravíme, keď pôjdeme cez tú Bránu démonov? Moja sila je asi taká spoľahlivá ako malá baterka. A nejde len o kitsune, ide aj o rozličných démonov a upírov – starých upírov! Čo urobíme?“

Zdvihla hlavu a zadívala sa kamarátke do očí – do tých tmavých očí, ktorých farbu nebola schopná nikdy presne určiť.

Prekvapilo ju, že Meredith sa nezachmúrila, ale hodila do seba posledné kvapky diétnej koly a vykúzlila úsmev.

„Ešte nemáš plán A?“

„No… existuje len v podobe nápadu. Možno. Nie je to nič určité. A ty?“

„Mám zopár plánov, z ktorých sa možno vykľujú béčka alebo céčka. Takže urobíme presne to čo vždy – dáme do toho všetko a budeme sa potkýnať, padať a robiť chyby, až napokon spravíš niečo geniálne ty a zachrániš nás.“

„Merry…“ Meredith zažmurkala a Elena vedela prečo – tou zdrobneninou ju neoslovila už veľa rokov. Ani jedna z troch kamarátok nemala rada maznavé mená a nepoužívali ich. Elena teraz vážne pokračovala: „Najväčšmi túžim po tom, aby som všetkých – naozaj všetkých – zachránila pred tými svinskými kitsune. Za Stefana a za vás by som položila život. No… tentoraz guľku možno schytá niekto iný.“

„Alebo kôl. Viem to a Bonnie to vie tiež. Hovorili sme o tom, keď sme leteli sem. No aj tak sme s tebou, Elena. Musíš to vedieť. Všetci sme s tebou.“

Na to sa dalo odpovedať len jedným spôsobom. Elena zovrela Meredithinu ruku. Potom vydýchla a tak, akoby jazykom skúšala boľavý zub, opáčila boľavú tému: „A Matt… vieš… ako bol na tom, keď ste odchádzali?“

Meredith na ňu úkosom pozrela. Tej toho veľa neuniklo. „Vyzeral v poriadku, ale bol akýsi roztržitý. Občas mal zvláštne chvíle, len sa zadíval do prázdna a nikoho nevnímal.“

„Povedal ti, prečo od nás odišiel?“

„Hm… tak trochu. Povedal, že Damon ťa hypnotizuje a že ty… ty mu v tom nebrániš tak, ako by si mala. No on je chalan a chalani bývajú žiarliví…“

„Nie, mal pravdu, presne to videl. Ide o to, že… že som Damona lepšie spoznala. Mattovi sa to nepozdáva.“

„Uhm.“ Meredith ju pozorovala spod privretých viečok a sotva dýchala, akoby bola Elena vtáčik, ktorého nehodno vyrušiť, inak odletí.

Elena sa rozosmiala. „Nešlo o nič zlé,“ povedala. „Aspoň nemyslím. Bolo to len… No, Damon v istom zmysle potrebuje pomoc ešte väčšmi, ako ju potreboval Stefan, keď prvý raz prišiel do Fell’s Church.”

Meredith vyletelo obočie do pol čela, no povedala len: „Uhm.“

„A… myslím, že Damon sa na Stefana podobá väčšmi, než dáva najavo.“

Obočie zostalo vo výšinách. Elena sa napokon prinútila na Meredith pozrieť. Otvorila ústa raz alebo aj dvakrát, potom však zostala bez slova civieť. „Narobila som si problémy, čo?“ hlesla bezmocne.

„Ak to všetko vzišlo z tých niekoľkých dní, čo ste strávili spolu v aute… tak áno. No nezabúdajme, že Damon je odborník na ženy. A vzal si do hlavy, že je do teba zaľúbený.“

„Nie, naozaj je…“ začala Elena a potom si zahryzla do pery. „Bože, veď hovoríme o Damonovi. Fakt mám problém.“

„Len počkajme, čo sa stane,“ rozumne navrhla Meredith. „Uznávam, že sa zmenil. Predtým by ti bol jednoducho povedal, že tvoje kamarátky s tebou nemôžu ísť – a basta. Teraz nás normálne vypočul.“

„Hej. A ja si musím odteraz dávať pozor,“ trochu neisto odvetila Elena. Ako len pomôže dieťaťu, ktoré je v Damonovi, ak sa k nemu nesmie priblížiť? A ako vysvetlí všetko, čo možno bude musieť urobiť, Stefanovi?

Vzdychla.

„Azda to dobre dopadne,“ ospalo zamrmlala Bonnie. Meredith s Elenou sa obrátili a Elene prebehli po chrbte zimomriavky. Bonnie sedela, opretá o kreslo, no oči mala zavreté a hlas nezreteľný. „Otázka znie, čo povie Stefan na tú noc v moteli s Damonom.“

„Čože?“ zhíkla Elena. Jej hlas bol dosť ostrý, aby prebudil hociktorého spáča. Bonnie sa však neprebrala.

„Čo sa stalo? Kedy v noci? V ktorom moteli?“ vypytovala sa Meredith. Keď jej Elena hneď neodpovedala, chytila ju za ruku a obrátila ju tvárou k sebe.

Konečne na ňu Elena pozerala. Jej oči však nič neprezradili.

„Elena, o čom to hovorí? Čo sa stalo medzi tebou a Damonom?“

Na Eleninej tvári sa stále nič nezračilo a potom použila slovo, ktoré sa nedávno naučila: „Sah…“

„Elena, ty si neuveriteľná! Hádam len nechceš Stefana zachrániť preto, aby si sa s ním potom mohla rozísť?“

„Nie, samozrejme, že nie!“ Elenu to zabolelo. „Stefan a ja patríme spolu. Naveky.“

„No aj tak si strávila noc s Damonom a ktovie čo sa vtedy stalo.“

„Asi niečo.“

„A čo také?“

Elena sa previnilo usmiala. „Sah…“

„Ja to z neho vytiahnem! Ja ho pritisnem k múru!“

„Môžeš naňho skúsiť plán A aj plán B,“ pokrčila plecami Elena. „No bude to márne, pretože Shinichi ho obral o spomienky. Meredith, nevieš si ani predstaviť, ako mi je to ľúto. No prisahám, že sa to nikto nikdy nedozvie.“ Pozrela na vyššiu kamarátku a pocítila, ako sa jej v očiach hromadia slzy. „Nemôžeš to aspoň raz nechať tak?“

Meredith klesla na sedadlo. „Elena Gilbertová, svet má šťastie, že si len jedna. Si totiž tá naj…“ Odmlčala sa a uvažovala, či to povie, alebo nie. Potom dodala: „Je čas ísť do postele. Čoskoro sa rozbrieždi a potom nás čaká Brána démonov.“

„Merry?“

„Čo zase?“

„Ďakujem.“

13

Brána démonov.

Elena sa obzrela na zadné sedadlo priusu. Bonnie ospalo požmurkávala. Meredith, ktorá sa vyspala oveľa menej, ale počula viac zlých správ, vyzerala bdelo a akčne ako naostrená britva: na všetko pripravená.

Inak nevidela nič, len Damona, ktorý mal na sedadle pri sebe papierové vrecká a istou rukou držal volant. Za oknami sa mala tiahnuť oslepujúca vyprahnutá púšť Arizony, ale namiesto toho tam bola iba hmla.

Strašidelná a mätúca hmla. Priplazila sa k nim, len čo odbočili na úzku cestu z hlavnej cesty číslo 179. Vysielala svoje chápadlá k autu, omotávala ho, až ho napokon celé zhltla. Elene sa zdalo, že ich niečo náročky odrezáva od bežného sveta McDonaldov a Targetov, že sa blížia k hranici s miestom, o ktorom by nemali vedieť, nieto doň ešte vstúpiť.

Opačným smerom nešlo vôbec nič. A hoci Elena statočne vyzerala z okna, bolo to ako prenikať pohľadom rýchlo plynúce oblaky.

„Nejdeme trochu prirýchlo?“ starostila sa Bonnie a pretrela si oči.

„Nie,“ povedal Damon. „Bola by to pozoruhodná náhoda, keby sa niekto ocitol na tejto istej trase v tej istej chvíli ako my.“

„Vyzerá to ako Arizona,“ sklamane podotkla.

„Možno to aj je Arizona,“ mykol plecom Damon. „No ešte sme neprešli bránou. A toto nie je nijaké miesto v Arizone, na ktoré sa môžete náhodou zatúlať. Cesta máva vždy svoje triky a pasce. Problém je v tom, že nik nevie, čo ho v nasledujúcej chvíli prekvapí.“

„A teraz počúvajte,“ dodal a zadíval sa na Elenu s výrazom, ktorý už stihla spoznať. Znamenal: nežartujem a hovorím s tebou ako rovný s rovným. Myslím to vážne.

„Vytrénovala si sa a vieš svetu ukazovať iba ľudskú auru,“ povedal. „No to znamená, že keby si sa pred naším vstupom tam mohla naučiť už len jednu vec, mala by sa týkať využívania aury. Auru by si mala vedieť použiť tak, aby ti pomohla, keď ju potrebuješ, aby si ju nemusela iba skrývať, až kým sa ti nevymkne spod kontroly a nezačne prevracať poldruhatonové autá.“

„Ako mi má pomôcť?“

„Tak ako ti ukážem. Najskôr sa uvoľni a prenechaj mi nad svojou silou kontrolu. Postupne tú kontrolu uvoľním a prevezmeš ju ty. Nakoniec by si mala byť schopná vyslať svoju silu k svojim očiam, aby si oveľa lepšie videla, a k svojim ušiam, aby si oveľa lepšie počula, a tiež k svojim rukám a nohám, aby si sa dokázala oveľa rýchlejšie a presnejšie pohybovať. Rozumieš?“

„Toto si ma nemohol naučiť, kým sme sa vybrali na túto milú exkurziu?“

Usmial sa na ňu tým divokým a bezstarostným úsmevom, ktorý aj jej rozvlnil pery, hoci nevedela, na čo sa Damon usmieva. „Kým si mi neukázala, ako dobre vieš svoju auru ovládať, a to si mi ukázala až cestou sem, nezdalo sa mi, že si na to pripravená,“ povedal otvorene. „Teraz si. V tvojej mysli je veľa vecí, ktoré stačí len odomknúť. Keď ich odomkneme, všetko pochopíš.“

A ako ich odomkneme? Bozkom? podozrievavo si pomyslela Elena.

„Nie. Nie. A presne to je druhý dôvod, prečo sa to musíš naučiť. Telepatické schopnosti sa ti vymykajú z rúk. Ak sa nenaučíš zadržiavať myšlienky a len tak ich budeš vysielať do sveta, nikdy sa ako človek cez kontrolné stanovisko v bráne nedostaneš.“

Kontrolné stanovisko? Znelo to hrozivo, no Elena prikývla. „V poriadku, ako to spravíme?“

„Ako predtým. Vravím ti, uvoľni sa. Skús mi dôverovať.“

Pravú ruku jej priložil vľavo, tesne nad hrudnú kosť, látky jej zlatého topu sa však ani nedotkol. Elena aj tak pocítila, že sa červená, a zišlo jej na um, čo si myslia Meredith a Bonnie, ak ich pozorujú.

Potom pocítila ešte niečo.

Nie chlad, nie horúčavu, ale čosi ako najvzdialenejšie cípy, extrémy obidvoch pocitov. Bola to čistá sila. Bola by ju zvalila z nôh, keby ju Damon druhou rukou nedržal. Používa vlastnú silu, aby ňou naostril tú moju, pomyslela si, robí s ňou niečo…

… niečo, čo bolí…

Nie! Elena sa Damonovi pokúsila hlasom i telepaticky oznámiť, že toľko sily neznesie, že je to bolestivé. No Damon ignoroval jej prosby aj slzy, čo sa jej vyliali na líca. Jeho sila už viedla tú jej, bolestne ju ťahala jej telom. Bola v jej krvnom obehu, tá jeho sila, a za sebou vliekla tú jej, zavádzala ju do rozličných častí tela a tam umožnila jej hromadenie, nedovolila Elene, aby ju vydýchla von, aby ju niekam posunula.

Veď prasknem!

A celý čas pozerala Damonovi do očí, prenášala k nemu svoje pocity: od pobúrenia a hnevu, cez šok, k otrasnej bolesti. Až teraz…

Myseľ jej explodovala.

Zvyšok jej sily cirkuloval, krúžil a nespôsoboval jej bolesť. S každým nádychom jej sila rástla, no už len kolovala v žilách, nezvýrazňovala jej auru, no podporovala silu, ktorá bola v nej. Ešte dva či tri rýchle nádychy stačili, aby si uvedomila, že to všetko vykonáva úplne ľahulinko.

Elenina vlastná sila sa hladko kĺzala v jej bytosti, a pritom zvonku vyzerala ako sila obyčajného človeka. Zároveň vyplnila niektoré uzly v jej tele a tam, kde sa jej to podarilo, vykonala veľké zmeny.

Elena si uvedomila, že vytreštenými očami civie na Damona. Mohol jej povedať, aké to bude, nemusel ju do toho sotiť naslepo.

Ty si fakt zákerák, čo? pomyslela si Elena a s úžasom pocítila, ako tú myšlienku Damon zachytil, a tiež vnímala jeho automatickú odpoveď, potešený súhlas.

Potom v úsvite nového porozumenia Elena na Damona celkom zabudla. Dochádzalo jej, že cirkuláciu sily môže v sebe udržiavať a dokonca ju zvyšovať, dohnať ju na pokraj výbuchu, a pritom nič z toho, čo sa deje v nej, sa neprejaví navonok.

A pokiaľ ide o tie uzly…

Elena sa okolo seba poobzerala, hľadela na to, čo pred chvíľou videla ako holú divočinu. Akoby jej do oboch očí vnikli svetelné strely. Bola omámená a očarená. Farby ožívali v až bolestivej nádhere. Cítila, že dovidí oveľa ďalej ako kedykoľvek predtým, do pustatiny, a zároveň rozoznávala Damonove zreničky v dúhovkách.

Zreničky i dúhovky má čierne, ale sú to dva druhy čiernej, zadivila sa. Samozrejme, že spolu ladia, Damon by nemohol mať dúhovky, ktoré by sa nehodili k zreničkám. No dúhovky vyzerajú zamatovejšie, a zreničky sú skôr hodvábne a lesklé. A predsa ten zamat v sebe zadržiava svetlo – takmer ako nočná obloha posiata hviezdami. Presne ako tie hviezdne lopty líščích duchov kitsune, ktoré mi opisovala Meredith.

Tie zreničky boli teraz rozšírené a neústupčivo sa jej zavŕtavali pohľadom do tváre, akoby Damon striehol na každú jej reakciu. Odrazu vyčaril slabý úsmev.

„Zvládla si to. Naučila si sa previesť silu do očí.“ Hovoril šeptom, ktorý by predtým nebola zachytila.

„Aj do uší,“ zašepkala a načúvala úchvatnej symfónii tichučkých zvukov všade naokolo. Vysoko vo vzduchu zapišťal netopier a bežné ľudské ucho by takú frekvenciu nezačulo. Sypúce sa zrnká piesku vytvárali vlastný miniatúrny koncert, keď dopadali na skalu a odrážali sa od nej. Každé vydalo tiché ping a potom kleslo na zem.

To je neuveriteľné, povedala Damonovi a vo vlastnom telepatickom hlase počula nesmierne uspokojenie. Budem sa s tebou vedieť takto zhovárať stále? Ak áno, bude si musieť dávať pozor, pretože telepatia môže odhaliť viac, ako by chcela Damonovi prezradiť.

Áno, opatrnosti nikdy nie je dosť, pritakal Damon a potvrdil jej podozrenie. Už teraz k nemu vyslala viac, ako chcela.

Damon, vie toto robiť aj Bonnie? Nemala by som jej to ukázať?

„Ktovie?“ odvetil Damon nahlas, až sa Elena mykla. „Učiť ľudí využívať silu nie je moja silná stránka.“

A čo krídla? Čo moje schopnosti spojené s rozličnými pármi krídel? Aj tie budem vedieť ovládať?

„Tak to netuším. Nikdy som totiž nič podobné nevidel.“ Damon sa zamyslel a potom pokrútil hlavou. „Myslím, že potrebuješ niekoho skúsenejšieho, než som ja, ak sa ich máš naučiť ovládať.“ Kým stihla Elena niečo povedať, doložil: „Mali by sme sa vrátiť k ostatným. Už sme takmer pri bráne.“

„Predpokladám, že pri prechode by som nemala používať telepatiu.“

„Nuž, to by ťa istotne prezradilo…“

„No neskôr ma ešte budeš učiť, však? Naučíš ma o ovládaní sily všetko, čo vieš?“

„Možno by to mal robiť tvoj priateľ,“ takmer drsne odsekol Damon.

Bojí sa, pomyslela si Elena, no myšlienky sa pokúsila udržať za stenou z bieleho šumu, aby ich nezačul Damon. Bojí sa, že mi o sebe povie priveľa. Tak ako sa toho bojím aj ja.

14

„ V  poriadku,“ povedal Damon, keď po boku Eleny došiel k Bonnie a Meredith. „A teraz príde to ťažšie.“

Meredith naňho pozrela. „Ako?“

„Hovorím, to ťažšie. Teda naozaj ťažké.“ Damon si konečne odzipsoval záhadnú čiernu koženú tašku. „Pozrite,“ zamrmlal, „blížime sa k bráne, ktorou máme prejsť. A kým budeme prechádzať, môžete chytať hysterické záchvaty, aké len chcete. Budete totiž zajatkyne.“ Vytiahol niekoľko kusov povrazu.

Elena, Meredith a Bonnie sa automaticky zhrčili ako pravé sestry bojovníčky.

„Čože?“ pomaly sa ozvala Meredith, akoby bola ešte ochotná pochybovať, či dobre počula a či dobre vidí. „Na čo sú tie povrazy?“

Damon naklonil hlavu, akoby vysmial naivitu tej otázky. „Aby som vám mohol zviazať ruky,“ odvetil.

„Ako?“

Elena žasla. Taký hnev ešte v Meredithinom hlase nepočula. Sama však nemohla dostať zo seba ani slovo. Meredith podišla k Damonovi a zagánila naňho zo vzdialenosti asi desiatich centimetrov.

Jej oči sú sivé! zvolala nejaká vzdialená časť Eleninho mozgu. Tmavosivé, tmavotmavotmavosivé! Doteraz som ich považovala za hnedé, ale ony nie sú!

Damon vyzeral mierne zaskočený Meredithiným útokom. Nuž, výraz jej tváre by zaskočil aj Tyranosaura rex, pomyslela si Elena.

„Očakávaš, že s tebou pocupkáme so zviazanými rukami? Čo mieniš zatiaľ robiť ty?“

„Ja budem hrať vášho pána,“ odvetil Damon a vyčaril nádherný úsmev, ktorý však ihneď zmizol. „Vy tri ste moje otrokyne.“

Nastalo dlhé, veľmi dlhé ticho.

Elena jediným mávnutím ruky poslala preč more argumentov. „V nijakom prípade,“ prosto odvetila. „Nie sme a nebudeme. Musí sa to dať aj inak.“

„Chceš zachrániť Stefana, alebo nie?“ náhle zvýšil hlas Damon. V jeho tmavých očiach vyšľahla horúčava, ktorú teraz zamieril na Elenu.

„Samozrejme, že chcem!“ odvrkla a na lícach sa jej rozlialo teplo. „No nie ako otrokyňa, ktorú povlečieš za sebou!“

„Inak sa ľudia do Temných rozmerov nedostanú,“ mykol plecami Damon. „Len v povrazoch alebo v reťaziach, ako majetok upíra alebo kitsune .“

Meredith energicky krútila hlavou. „To si nám nikdy nepove…“

„Vravel som, že sa vám to nebude páčiť!“

Odpovedal síce Meredith, no jeho pohľad ani na okamih neskĺzol z Eleny. Na povrchu pôsobil chladne, no cítila, že pod ním ju prosí, aby pochopila. Za starých čias, pomyslela si, by len nadvihol obočie a povedal: „Fajn, aj tak som sem nechcel ísť. Kto má chuť na piknik?“

No Damon teraz chce, aby sme šli s ním, uvedomila si Elena. Zúfalo to chce. Len nám to nevie normálne oznámiť. Pozná jediný spôsob, a to je…

„Musíš nám niečo sľúbiť, Damon,“ povedala a pozrela mu priamo do očí. „Ešte predtým, ako sa rozhodneme, či s tebou pôjdeme, alebo nie.“

V očiach mu zazrela úľavu, hoci jej kamarátky by zrejme odprisahali, že jeho tvár zostala chladná a ľahostajná. Vedela, čo ho potešilo: že nevyhlásila svoje predošlé rozhodnutie za definitívne. „A čo mám sľúbiť?“ spýtal sa Damon.

„Musíš odprisahať – alebo jednoducho dať slovo – že nech sa ohľadom vstupu do Temných rozmerov rozhodneme akokoľvek, nepokúsiš sa nás pri tom ovplyvniť. Neuspíš nás svojou mysľou, nedonútiš nás povedať to, čo chceš počuť. Nepoužiješ na našu myseľ nijaké upírske triky.“

Damon by nebol Damonom, keby sa neškriepil. „No, čo ak príde chvíľa, keď to odo mňa budete chcieť? Tam dole sú veci, aké asi netúžite vidieť a radšej ich prespíte…“

„Tak v tom prípade ti povieme, že sme si to rozmysleli a zbavíme ťa sľubu. Chápeš? Je to obojstranne výhodné, len musíš prisahať.“

„Dobre,“ zafučal Damon, stále s pohľadom upretým do jej očí. „Prisahám, že na vaše mysle nepoužijem nijakú silu, nebudem vás nijako ovplyvňovať, až kým ma o to nepožiadate. Dávam vám svoje slovo.“

„Fajn.“ Elena ho konečne prestala držať v zajatí svojho pohľadu, mierne prikývla a kratučko sa usmiala. Damon jej tiež takmer nebadateľne kývol hlavou.

Odvrátila sa a ocitla sa zoči-voči Bonniným pátravým hnedým očiam.

„Elena,“ šepla Bonnie a potiahla ju za ruku. „Poď na chvíľu sem, dobre?“ Nemohla odmietnuť, lebo Bonnie bola mocná ako malý waleský poník. Elena teda šla, len čo sa bezmocne obzrela na Damona.

„Čo je?“ spýtala sa šeptom, keď ju Bonnie konečne prestala ťahať. Meredith šla s nimi, lebo predpokladala, že ide o vec ich sesterstva. „No?“

„Elena,“ vyletelo z Bonnie, akoby už nevládala zadržiavať príval slov, „to, ako sa s Damonom správate… je iné ako predtým. Nezvykli ste… Prepáč, ale čo sa to vlastne medzi vami stalo, keď ste boli spolu sami?“

„Toto naozaj nie je vhodná chvíľa,“ zasyčala Elena. „Riešime tu veľký problém, ak si si náhodou nevšimla.“

„No… čo ak…“

Meredith prevzala neukončenú vetu a odhrnula si z očí tmavú kučeru. „Čo ak sa to Stefanovi nepáči? Napríklad to, čo sa stalo medzi tebou a Damonom tej noci v moteli?“ Dokončila za Bonnie.

Bonnie klesla sánka. „Aký motel? Aká noc? Tak čo sa stalo?“ takmer vykríkla, až jej Meredith priložila na ústa dlaň – a vyslúžila si pohryznutie.

Elena pozrela z jednej na druhú a videla dve dievčiny, dve priateľky, ktoré prišli, aby s ňou, ak to bude nutné, umreli. Cítila, ako sa jej kráti dych. Bolo to nespravodlivé, ale… „Nemohli by sme to prebrať neskôr?“ navrhla. Očami a obočím im naznačovala: Damon nás počuje!

Bonnie šepla: „Aký motel? Aká noc? Čo sa…“

Elena to vzdala. „Nič sa nestalo,“ riekla. „Meredith ťa len citovala, Bonnie. Ty sama si tie slová povedala včera v noci, keď si spala. A možno nám niekedy v budúcnosti prezradíš, čo si to vlastne mala na mysli, pretože ja fakt netuším.“

Na záver pozrela na Meredith, ktorá len spýtavo nadvihla jedno elegantné obočie. „Máš pravdu,“ odvetila Meredith, ktorá sa ani náhodou nedala oklamať. „Angličtine naozaj chýba slovo ako sah . Aspoň by nám skrátilo takéto rozhovory.“

Bonnie vzdychla. „V poriadku, tak si to zistím sama. Možno si myslíte, že to nedokážem, ale to sa mýlite.“

„Okej, okej, no má teraz niekto nejakú užitočnú poznámku k tým Damonovým povrazom?“

„Akože kam si ich má strčiť?“ nadhodila Meredith.

Bonnie už držala jeden povraz v ruke a prebehla po ňom útlou dlaňou.

„Nemyslím, že to kupoval v hneve,“ povedala a jej hnedé oči sa rozostrili. Aj hlas nadobudol mierne prízrakoidný tón, akým sa vyznačovali jej preslovy v tranze. „Vidím chlapca a dievča pri pulte v akomsi obchode pre domácich majstrov. Ona sa smeje a chlapec hovorí: „Stavím sa o čokoľvek, že na budúci rok pôjdeš študovať architektúru.“ Dievčine sa zahmlievajú oči a vraví že áno, a potom…“

„… prišiel koniec môjho dnešného mentálneho špehovania.“ Zozadu sa k nim nehlučne priblížil Damon. Bonnie sa prudko mykla a takmer pustila povraz.

„Počúvajte,“ ostro pokračoval Damon, „o sto metrov ďalej je posledný priechod. Buď si nasadíte povrazy a začnete sa správať ako otrokyne, alebo nepôjdete pomáhať Stefanovi. Nikdy. Tak to je a basta.“

Dievčatá sa ticho dohovárali očami. Elena vedela, čo sa jej odráža v tvári: že neprosí ani jednu kamarátku, aby tam šli s ňou, no ona pôjde, ak bude musieť, pokojne sa za Damonom povlečie aj po štyroch.

Meredith jej pozrela do očí, pomaly spustila viečka a prikývla. Zároveň vydýchla. Bonnie už tiež rezignovane prikyvovala.

Bonnie aj Meredith bez slova vystreli ruky pred seba a dali si ich zviazať. Elena potom dovolila Damonovi, aby spútal zápästia aj jej, no vedela, ani sa nemusela pýtať, na čo teraz Damon myslí: na tú chvíľu, keď ho Stefan vykázal zo svojho prenajatého bytu ako psa, pred dievčatami aj pred Mattom.

Ty pomstychtivý šakal, pomyslela si Elena a vyslala tú myšlienku čo najtvrdšie k nemu. Vedela, že posledné slovo ho raní najväčšmi, lebo si vždy zakladal na tom, že je džentlmen…

Lenže do Temných rozmerov sa džentlmeni nedostávajú, odsekol posmešne v jej hlave Damon.

„V poriadku,“ doložil nahlas a vzal do rúk vodiace lano. Vykročil do tmavej jaskyne a dievčatá sa za ním bezmocne potkýnali.

Elena nikdy nezabudne na tú krátku púť a už vtedy jej bolo jasné, že ani Bonnie a Meredith. Prešli otvorom jaskyne, ocitli sa pred druhým, ktorý vzadu predstavoval jej východ, rozďavený ako papuľa. Museli chvíľu manévrovať, aby sa ním všetky tri prepchali. Na druhej strane sa dutina opäť rozšírila a boli vo veľkej jaskyni. Teda to aspoň Elene hovorili jej zmysly. Večná hmla sa totiž vrátila a Elena netušila, ktorým smerom putujú.

O niekoľko minút sa z hustej hmly vynorila vysoká budova.

Elena nevedela, ako si vlastne predstavovala podobu Brány démonov. Asi očakávala obrovské ebenové vráta vyrezávané vzorom hadov a posádzané diamantmi. Alebo možno nejaký živlami ošľahaný kamenný kolos na spôsob egyptských pyramíd. Prípadne nejaké futuristické energetické pole, ktoré bliká a iskrí modro-fialovými lasermi.

Namiesto toho uvidela čosi ako ošumelú prekladaciu stanicu, kde držia tovar, kým ho nepošlú ďalej. Bola tam prázdna ohrada s vysokým plotom zakončeným ostnatým drôtom. Ohrada smrdela a Elena bola rada, že spolu s Damonom nepreviedli nejaký záblesk sily aj k jej nosu.

Potom uvidela ľudí, mužov aj ženy v pekných šatách, každý držal v jednej ruke kľúč a čosi zamrmlal, kým otvoril dvere na jednej strane budovy. Boli to stále tie isté dvere, no Elena by bola stavila čokoľvek, že nevedú na rovnaké miesto. Akoby kľúče zodpovedali tomu, ktorý si pred týždňom na krátko „požičala“, čiže záhadnému kľúču od Shinichiho domu. Jedna dáma vyzerala ako vyobliekaná na maškarný bál, mala líščie uši, ktoré sa jej vynárali z dlhých tizianových vlasov. Až keď Elena pozrela nižšie, spod lemu dlhých šiat vykukol líščí chvost a ona si uvedomila, že vidí kitsune , ktorá sa chystá prejsť Bránou démonov.

Damon ich rýchlo a vôbec nie jemne viedol k druhej strane budovy, kde sa dvere s pokazenými pántmi otvárali do ošarpanej miestnosti. Tá, čo bolo zaujímavé, vyzerala zvnútra väčšia než zvonku. Predávali a vymieňali sa tu všetky možné veci a niektoré vyzerali, akoby sa používali pri ovládaní otrokov.

Elena, Meredith a Bonnie na seba vydesene pozreli. Tu sa očividne s otrokmi nezaobchádzalo v rukavičkách.

„Priepustka pre štyroch,“ stručne oznámil Damon robustnému chlapovi, ktorý so zvesenými plecami postával za pultom.

„Až tri divošky naraz?“ Muž hltal očami to, čo z troch dievčat videl, a potom podozrievavo fľochol na Damona.

„A čo mám robiť? Moja práca je zároveň mojím koníčkom.“ Damon neuhol pohľadom.

„Hej, ale…“ Chlap sa rozrehotal. „V poslednom čase sem vodili tak jedného, dvoch za mesiac.“

„Plným právom mi patria. Nikomu som ich neukradol. Kľaknúť!“ prikázal trom dievčatám, akoby sa nechumelilo.

Prvá to pochopila Meredith a klesla na dlážku ako baletka. Jej extrémne tmavosivé oči sa upierali na čosi, čo nik iný nevidel. Potom Elena oddelila ten dvojslabičný príkaz od ostatných slov. Sústredila sa v duchu na Stefana, predstavila si, že si kľaká k nemu, aby ho pobozkala, kým on leží na väzenskej prični. Vyšlo to, pretože vzápätí už kľačala.

Len Bonnie stála. Tá najmenej samostatná, najzraniteľnejšia a najnevinnejšia členka ich trojice zistila, že jej zmeraveli kolená.

„Aha, červenovláska, čo?“ utrúsil chlapisko a uškrnul sa na Damona, ďalej si ho však podozrievavo premeriaval. „Možno by si si mal na ňu kúpiť bičík.“

„Možno hej,“ odsekol Damon. Bonnie mu venovala nechápavý pohľad, pozrela na kľačiace kamarátky a potom sa hodila na brucho. Elena počula jej tiché vzlyky. „Zistil som však, že neoblomný tón a ostrý pohľad sú účinnejšie.“

Muž znovu spustil plecia. „Dobre, priepustka pre štyroch,“ zamrmlal a potiahol za špinavú šnúru od zvonca. Bonnie už plakala od strachu a poníženia, no nik okrem dvoch dievčat si to zrejme nevšímal.

Elena sa neodvážila telepaticky ju utešovať, pretože by to nezodpovedalo normálnej ľudskej aure a ktovie, aké tu ešte majú triky a pasce okrem toho chlapa, ktorý ju stále vyzlieka očami? Ľutovala, že sa nezmôže na útok krídlami, a to rovno v tejto miestnosti. Krídla by mu z tváre zotreli ten pohŕdavý úsmev.

O chvíľu ho zotrelo niečo iné, a to tak úplne, akoby to sama zariadila. Damon sa nahol cez pult a šepol chlapovi niečo do ucha. Ten vyškerený panák ozelenel.

Počula si, čo povedal? Elena sa to spýtala Meredith iba pohybom viečok a obočia.

Meredith s iskierkami v očiach vystrela ruku k Eleninmu bruchu a naznačila trhanie.

Ešte aj Bonnie sa usmiala.

Potom ich už Damon viedol von pred stanicu. Stáli len niekoľko minút, keď Elena zachytila novým zrakom loď, čo sa potichu kĺzala hmlou. Uvedomila si, že budova iste stojí na brehu rieky, no aj keď sústredila svoju silu do očí, ledva rozoznávala miesto, kde sa súš menila na ligotavú vodu. A hoci silu priviedla aj do uší, sotva počula šum rýchlo tečúceho prúdu.

Loď zastavila – ktovie ako. Elena nevidela, že by z nej zhodili kotvu, ani že by ju priväzovali. No zastavila a zhrbený muž k nej pristavil dosku, ktorá zostala na mieste, kým vyšli na palubu: najskôr Damon, potom jeho tri „otrokyne“.

Keď sa tam ocitli, Elena bez slova pozorovala Damona, ako podáva prievozníkovi šesť kusov zlata. Dva za každého človeka, ktorý sa zrejme nevráti, pomyslela si.

Na chvíľu sa ponorila do spomienky z raného detstva. Mala azda len tri roky a sedela otcovi na kolenách, kým on jej čítal z krásne ilustrovanej knihy gréckych mýtov. V knihe sa písalo o prievozníkovi Cháronovi, ktorý vozí duše zosnulých cez rieku Styx do krajiny mŕtvych. Otec jej hovoril, že Gréci kládli na oči mŕtvym mince – tak vraj zosnulý Cháronovi zaplatil.

Z tejto cesty niet návratu! pomyslela si náhle a veľmi nečakane. Niet úniku! Akoby už boli mŕtve…

Zvláštne, no práve hrôza ju zachránila pred týmto marazmom. Zdvihla hlavu, azda chcela vykríknuť, a vtedy sa tmavá postava prievozníka obrátila, akoby si záhadná bytosť chcela prezrieť svojich pasažierov. Elena začula, ako Bonnie kričí, a Meredith, celá roztrasená, už celkom nezmyselne siahala k taške, kde mala zbraň. Ani Damon zrejme nebol schopný pohybu.

Vysoký prízrak, ktorý viedol loď, nemal tvár.

Tam, kde mali byť oči, boli hlboké preliačiny, namiesto úst sa černela plytká jama a na mieste nosa sa črtal trojuholníkový otvor. Hrôza z toho pohľadu spolu so smradom z ohrád premohla Bonnie. Červenovláska ako v mrákotách klesla na Meredith.

Elena si uprostred tej hrôzy stihla niečo uvedomiť. V šerom a vlhkom súmraku zabudla držať svoje zmysly na uzde. Preto zrejme uvidela neľudskú tvár prievozníka zreteľnejšie než napríklad Meredith. Okrem toho dosť počula, napríklad klopkanie, ako dávno nebohí baníci dobývali čosi zo skaly nad nimi, a tiež šuchot obrovských netopierov alebo švábov alebo hocičoho iného vnútri okolitých kamenných stien.

No teraz na ľadových lícach odrazu pocítila aj teplé slzy a došlo jej, že odkedy vie o nadprirodzených schopnostiach Bonnie, podceňuje ju. Ak mala Bonnie zmysly stále otvorené voči hrôzam, aké teraz zakúšala Elena, nečudo, že žila v strachu. Elena si sľúbila, že bude tolerantnejšia, keď sa nabudúce Bonnie zatacká alebo spustí krik. Bonnie si vlastne zaslúžila vyznamenanie za to, že si dosiaľ udržala zdravý rozum. Elena sa teraz neodvážila nič povedať, len sa zadívala na zamdletú kamarátku a zaprisahala sa, že odteraz bude Bonnie verne obhajovať.

Ten sľub sa Elene rozhorel v mysli teplým plameňom ako svieca, ktorú v jej predstavách držal Stefan, svetlo sa mu odrážalo v zelených očiach a na tvári. Stačilo to na udržanie zdravého rozumu po zvyšok púte.

Keď loď prirazila k druhému brehu – na mieste rušnejšom ako prístav, z ktorého vyplávali –, všetky tri dievčatá boli úplne vyčerpané od hrôzy a napätia.

Radšej ani neuvažovali o všetkých významoch názvu Temné rozmery a nepredstavovali si, akými rozličnými spôsobmi sa môže tá temnota prejavovať.

„Toto je náš nový domov,“ chmúrne vyhlásil Damon. Elena však nepozorovala okolie, ale jeho, a vnímala napäté držanie jeho šije a pliec. Pochopila, že ani Damon tu nie je vo svojej koži. Myslela si, že idú na miesto, ktoré jemu musí pripadať ako raj, tento svet plný zotročených ľudí a mučenia vykonávaného pre zábavu jemu podobných, kde je jediným pravidlom zachovanie ega. No teraz mala dojem, že sa pomýlila. Pre Damona to bol svet plný bytostí, ktoré mali rovnako veľké alebo aj väčšie schopnosti ako on. Bude sa musieť medzi nimi presadiť tak ako hociktorý nováčik – až na to, že si pri tom nemôže dovoliť urobiť chybu. Pretože musia nielen prežiť, ale musia žiť v luxuse a vo vysokej spoločnosti, ak chcú mať šancu zachrániť Stefana.

Stefan – nie, teraz naňho nesmie myslieť. Keď s tým začne, úplne ju to rozhádže, začne mať absurdné požiadavky, napríklad aby šli hneď k väzeniu, aby naň mohla pozerať, tak ako môže prváčka na strednej len vytriešťať oči na staršieho chlapca, tak ako sa chce aspoň previezť popri jeho dome, aby mohla ten dom uctievať. A čo by to spravilo s ich plánmi vyslobodiť ho z toho väzenia? Plán A znel: Nerobiť chyby. Elena sa ho mieni držať, kým neobjaví lepší.

Tak sa Damon so svojimi „otrokyňami“ dostal do Temného rozmeru cez Bránu démonov. Najmenšiu otrokyňu museli preberať, fŕkať jej vodu na tvár, kým bola schopná vstať a kráčať po vlastných nohách.

…

Toto je pouze náhled elektronické knihy. Zakoupení její plné verze je možné v elektronickém obchodě společnosti eReading .