Upírske denníky –

Stefanove denníky 3

Pomsta

Aj v tlačenej verzii.

Objednať si môžete na stránke

www.fragment.sk

Ďalšie e-knihy v edícii:

Upírske denníky 1 – Prebudenie

Upírske denníky 2 – Súboj

Upírske denníky 3 – Zbesilosť

Upírske denníky 4 – Temnota

Upírske denníky 5 – Návrat

Upírske denníky 6 – Temné sily

Upírske denníky 7 – V moci tieňov

Upírske denníky 8 – Cesta z temnoty

Upírske denníky 9 – Tajomstvá

Upírske denníky 10 – Posadnutí démonmi

Upírske denníky – Stefanove denníky 1: Zrodenie

Upírske denníky – Stefanove denníky 2: – Túžba po krvi

L. J. Smithová

Upírske denníky – Stefanove denníky 3: Pomsta – e-kniha

Copyright © Fragment 2012

Všetky práva sú vyhradené.

Nijaká časť tejto publikácie sa nesmie rozširovať

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

8

Damona som našiel tancovať s Hildou, vodil ju po tanečnom parkete len ľahulinko, sotva sa jej dotýkal. Len čo sa jej dotkol prstami, poddala sa a privinula sa k nemu o niečo tesnejšie, než by bolo spoločensky prijateľné. Dokonca sa oňho opierala väčšmi, než si to vyžadoval tanec. Ostatné dievčatá ju závistlivo pozorovali a očividne dúfali, že si ten krásny muž nabudúce zatancuje s nimi. On sa tváril, že Hilde venuje všetku pozornosť, no stihol vyslať úsmev aj mojím smerom.

Netrpezlivo som čakal, kedy dotancujú. Chcel som ovplyvniť muzikantov, aby skončili, no na rozdiel od Damona, ktorý zrejme disponoval obrovskými schopnosťami, tie moje sa na úbohej strave dosť zmenšili.

Len čo zaznel posledný tón, vybral som sa za bratom.

„Prepáčte, chceli ste...“ Ukázal na Hildu a vystrúhal nevinnú tvár. „Som presvedčený, že s vami bude tancovať. Ak to teda od nej chcete.“

Hilda pozrela na tanečnú kartičku načisto zmätená.

„Poďme sa napiť,“ navrhol som a chytil som ho za lakeť.

„Presne to som mal na mysli,“ napoly vážne a napoly posmešne pritakal. Potom luskol prstami, akoby privolával psa. „Hilda?“

„Daj jej pokoj,“ zasyčal som.

Damon prevrátil oči. „Fajn, poslúži nám aj čašník.“ No dovolil mi zovrieť mu predlaktie a odviesť ho ďalej od ľudí, popri salóniku s občerstvením, cez knižnicu, až do sporo osvetlenej pracovne.

„Dopekla, čo tu robíš?“ vyletelo zo mňa, len čo sme osameli.

„No nič, len sa zabávam,“ odvetil Damon a zdvihol dlane, akože nechápe moje rozhorčenie. Po talianskom prízvuku nezostalo ani stopy. „Videl si tú nátierku? Lososa doviezli až zo Škótska. A prišla aj Adelina Pattiová. Otec by na mieste umrel, keby to videl. Ach, moment,“ luskol opäť prstami, „veď on už nežije. Ty si ho zavraždil, nie?“

„Len potom, čo sa on pokúsil zabiť nás,“ opravil som ho, no zaťal som päste.

„Pardon, po tom, čo nás oboch úspešne zastrelil. Sme totiž mŕtvi, braček.“ Damon pridal zlovestný úsmev.

Krúžil okolo mňa, ale tváril sa akoby nič, akoby sa len prechádzal a spoločensky konverzoval a pri tom obdivoval zariadenie miestnosti. Pripomenulo mi to jeho zakrádavé kroky v manéži cirkusu v New Orleanse, keď ho Gallagher donútil bojovať s pumou. Damon zdvihol sošku a obracal si ju v rukách, ale nespustil zo mňa oči. Vypol som plecia, ozval sa vo mne dravec, ktorému narušili osobný priestor.

„Opäť sa ťa pýtam, Damon, čo tu robíš?“

„To isté čo ty, braček. Začínam nový život ďaleko od domova, ďaleko od vojny a tragédií, ďaleko od toho, pred čím utekajú všetci vysťahovalci. New York žije a ja som si povedal, že ak je dosť dobrý pre môjho brata, postačí aj mne.“

„Takže si ma sledoval. Ako?“

„Nuž, podľa smradu!“ zasmial sa Damon. „Čo sa ježíš? Nehovorím len o tebe, všetci smrdia. Sme lovci, Stefan. Už z diaľky som odhadol, kam po odchode z New Orleansu zamieriš. A tak som sa postaral, aby som tu bol prvý. Ešte nevynašli vlak, čo by ma predbehol, keď sa rozhodnem uštvať koňa. Ehm, niekoľko koní. Jasné, zo dva skapali od vyčerpania. Tak ako tvoja chuderka Mezzanotte.“

„Prečo, Damon?“ zopakoval som, akoby sa ma nedotkli jeho kruté slová. „Prečo si prišiel za mnou?“

Prižmúril oči a vyšľahla mu z nich zúrivosť, akoby sa vyvalila z tajných hlbín jeho duše.

„Sľúbil som ti, že ťa budem mučiť počas celej večnosti, ktorú si na mňa uvalil, Stefan. Myslíš, že tak rýchlo poruším vlastný sľub?“

Na jeho zúrivé výbuchy som si zvykol, pretože jeho hnev býval vždy ako letná búrka, rýchly, prudký, ničivý pre všetkých naokolo – a potom doznel a Damon všetkým v krčme platil pitie.

Táto zúrivosť, to bolo niečo nové. A zrejme som ju v ňom prebudil ja.

Odvrátil som pohľad, aby mi z očí nevytušil bolesť a vinu. „Aké máš úmysly s Lydiou? Prečo ona?“

„Ach, Lydia,“ vzdychol, no túžba v hlase znela falošne. „Je šarmantná, však? Z troch sestier rozhodne najkrajšia. Nuž, aj Margaret má svoj šarm, ale na môj vkus je príliš sarkastická – a navyše vydatá.“ Pokrútil hlavou. „No zostáva ešte Bridget. To je živé striebro! Má toľko energie!“

„... videl niekto Stefana?“ Obaja sme začuli jej detinsky uplakaný tenký hlas aj spoza štyroch stien.

„... a má protivný hlas,“ doložil Damon s bolestnou grimasou. „Ja by som ju, braček, predovšetkým donútil mlčať. Sprav to, sprav svetu láskavosť.“

Zaťal som zuby. „Zdá sa, že so Sutherlandovcami si si začal omnoho skôr, ako sa nám tu skrížili cesty.“

„Naozaj?“ Damon položil sošku a chvíľu ju obracal na stole, akoby sa rozhodoval, kde jej to lepšie svedčí. „Tá chuderka bola mokrá ako myš. Veď ti to sama rozprávala, nie? Uznaj, že je nadšená. Koniec koncov, darmo sa tvári ako tvrdá baba, je rovnaká ufňukaná romantička ako ostatné. Náhla búrka, potom suchý koč... A bohatá Lydia, ktorú vychovali ako v bavlnke uprostred milujúcej rodiny, je na kolenách.“

„Ach, ty si skutočne nenápadný. Pán ľudských osudov!“ podpichol som Damona.

„Naozaj som ich pánom. Čo myslíš, kto ti tam zanechal Bridget, aby si ju tak príhodne našiel?“ spýtal sa a priblížil si tvár k mojej, až sme sa takmer dotkli nosmi. „Kto ju podľa teba poranil, akurát tak trošku, aby ju mohol chudáčik nemožný Stefan zachrániť? Stefan, ktorý sa zaprisahal, že prestane piť ľudskú krv, a preto je jasné, že zachráni každú nahryznutú jahôdku namiesto toho, aby ju radšej dorazil?“

Po chrbte mi prebehli zimomriavky.

„Potom som ešte prinútil celú rodinu, aby ťa pekne privítala a vzala pod svoje ochranné krídla,“ dokončil a mávol rukou, akoby to nič nebolo.

Zaplavil ma smutný pocit rezignácie. Samozrejme, to on ich ovplyvnil. Darmo som sa divil, prečo ma Sutherlandovci tak ochotne prijímajú do svojho domu! Mal som si uvedomiť, že tu niečo nesedí. Ako mohol muž vo Winfieldovom postavení vziať do domu cudzinca, tuláka, a nespýtať sa ho ani slovom na rodinu či známych? Boháč ako on si predsa musí dávať pozor, koho k sebe pustí. A pani Sutherlandová – taká opatrná matka, a predsa mi dovolila sprevádzať seba aj svoju dcéru v parku! Hoci to mala byť moja najmenšia starosť, musel som si položiť otázku, či aj jej náklonnosť ku mne je pravá, alebo či ju vyvolal iba Damon.

„A čo chceš, Damon?“ Znovu sme sa ocitli v spore, ale tentoraz mi bolo jasné, že môj brat je nebezpečný a schopný všetkého, len aby sa mi pomstil.

„Nič strašné, Stefan!“ uškrnul sa a cúvol. Rozhodil ruky. „No predstav si to! Ja som si okolo prsta omotal Lydiu. Ty máš svoju zbožňujúcu Bridget... Oženíme sa s týmito sestrami a tak, ako si dúfal, budeme opäť bratia. Naveky, alebo aspoň kým sa tie dve nepoberú na večnosť.“

„Ja sa s Bridget neožením,“ vyhlásil som.

„Oženíš sa.“

„Nie! Dnes večer odchádzam z New Yorku.“

„Nie, zostaneš tu a oženíš sa s Bridget,“ zdôraznil Damon a opäť sa nahol ku mne. „Inak začnem zabíjať. Budem vraždiť hostí v tomto dome, pekne jedného po druhom.“

Myslel to smrteľne vážne. Všetky stopy po tom šarmantnom vtipkárovi boli preč. Vrátil sa tlejúci hnev.

„To nedokážeš,“ zavrčal som. „Ani ty nie si taký silný, aby si zabil všetkých v tejto sále.“

„Skutočne?“ Luskol prstami a vo dverách sa objavila komorná, akoby čakala len na jeho signál. Hrdlo mala obviazané vreckovkou – Damon sa už u nej zrejme občerstvil. Bradu vystrčil k oknu, ona tam poslušne prešla a začala ho otvárať.

„Dokážem donútiť Bridget a celú jej hlúpu kompániu, aby poskákali z balkóna,“ zavrčal Damon.

„Neverím ti,“ odpovedal som čo najpokojnejšie. Iba Lexi vedela ovládať naraz viac myslí. A Damon nebol taký starý ako ona.

„Alebo si ich jedného po druhom vystriehnem a vydrapím im hrtany,“ pokračoval. „Mne je to jedno.“

Komorná už stála na podobločnici. Začala sa driapať na zábradlie.

„Sviniar,“ zamrmlal som a vrhol som sa k tej chudere, kým sa zabije. „Vypadni!“ zavrčal som na ňu, hoci som si nebol istý, či zapájam aj nadprirodzený vplyv alebo nie. Odrazu vyzerala vydesená a zmätená, pretože Damonovo kúzlo sa zrušilo. So vzlykotom vystrelila z miestnosti.

„Prečo?“ obrátil som sa k Damonovi. „Prečo sa chceš ženiť s Lydiou? Prečo sa ja mám oženiť s jej sestrou?“

„Ak už musím žiť večne, tak nech to má štýl,“ pokrčil plecami Damon. „Mám dosť života od jedného krku k druhému, od jedného jedla k druhému, bez strechy nad hlavou. Ak sa ožením s Lydiou, bude zo mňa boháč. Služobníctvo bude skákať, ako mu ja zapískam. Bude ma kŕmiť...“ uškrnul sa. Nebol som si istý, či hovorí o krvi. „Alebo si len vezmem peniaze a utečiem. Tak či onak, budem na tom omnoho lepšie ako teraz. Winfield je rozprávkovo bohatý.“

„A prečo do toho zaťahuješ mňa?“ Pocítil som vyčerpanosť. „Prečo si nespravíš po svojom, prečo neničíš život ľuďom sám?“

„Mám na to svoje dôvody.“ Damon sa usmial ako zvrhlý harlekýn.

Znechutene som pokrútil hlavou. Popri dverách do pracovne prešiel pár, muž a žena ruka v ruke hľadali tiché miesto na rozhovor. Za nimi zostával veselý ruch tanca, smiechu a slov, klopkanie podpätkov na parkete. Roztržito som sa tam zadíval a zachytil som hlahol Winfieldovho hlasu – komusi prednášal o základných princípoch kapitalizmu.

„A čo s nimi urobíš?“ Keby Winfield Sutherland dostal Damona za zaťa, jeho život by sa zrejme drasticky skrátil, a to isté by čakalo Lydiu.

„Myslíš, keby som už získal tie peniaze? Pchá! Neviem.“ Damon rozhodil rukami. „Počul som, že San Francisco je vzrušujúce. Alebo sa možno vyberiem na veľkú cestu do Európy, o ktorej si ty vždy iba sníval.“

„Damon...“

„Alebo zostanem tu, budem si žiť ako kráľ. Ako kráľ, ktorým sa mienim stať. Budem sa radovať zo života...“

Predstavil som si, ako si Damon uspokojuje všetky telesné túžby v dome Sutherlandovcov. Hrôza!

„Ja ti to nedovolím,“ vyhlásil som.

„A čo ti na tom záleží? Ty, nie ja, si vyoral krvavú brázdu v New Orleanse. Koľko si ich vtedy vysal, braček?“

„Už som sa zmenil.“ Pozrel som mu do očí.

„No pravdaže,“ zasmial sa. „Čáry-máry a je z neho... Ale!“ Usmial sa. „To je naša Lydia, nie? Znovu sa vybrala pekne za mnou, braček. Všetko to, čo ja mám, ty iba chceš. Ako vtedy pri Katherine.“

„Katherine som nikdy neľúbil. Nie tak ako ty.“

Samozrejme, priťahovala ma, a kto by jej odolal? Bola krásna, šarmantná a rada flirtovala. Damonovi jej temná stránka neprekážala, azda sa z nej dokonca tešil. No kým som ja bol pod jej kúzlom, túžil som jej upírske sklony ignorovať. A keď mi železník vyčistil hlavu, odrazu som k nej pocítil odpor. Všetky tie city boli len výplodom pobláznenia. U Damona to bolo iné. Skutočné.

„A nemilujem ani Lydiu,“ povedal som. „No to neznamená, že chcem, aby si jej ublížil. Jej ani nikomu inému.“

„Tak v tom prípade ma poslúchneš, braček, a nikomu sa nič nestane. No ak čo i len raz porušíš pravidlá...“ Damon si prešiel ukazovákom po krku. „Ich krv padne na tvoju hlavu.“

Dlho panovalo ticho, v ktorom sme s bratom na seba gánili. Zaprisahal som sa, že už nikdy neublížim človeku. Že nedovolím, aby sa niekomu niečo stalo z mojej viny. A teraz som bol v pasci presne tak, ako keby ma v cirkuse spútali povrazmi potretými železníkom. Damon to vedel.

Sťažka som vzdychol: „Čo mám urobiť?“

9

Opätnásť minút som stál vedľa brata na kraji tanečného parketu a čakal som, kedy stíchne hudba. Všetci sa zvŕtali, sukne vírili v dokonalej súhre s hudbou, nik netušil, že majú medzi sebou dvoch nebezpečných vrahov.

„Nasleduj môj príklad,“ precedil Damon kútikom úst, tak aby som to počul len ja.

„Choď do pekla,“ zasyčal som a usmial som sa na Margaret, ktorá tancovala neďaleko.

„Už som tam bol. Nebolo to nič pre mňa,“ odvetil, zobral z tácne dva poháre šampanského a jeden mi podal.

„Tak tu ste,“ zapišťala Bridget a rozbehla sa ku mne. Vzrušene poskakovala, až sa jej všetky volániky na šatách dvíhali a klesali ako obrovská medúza. Chytila ma za rameno. „O čom ste sa celý čas rozprávali? O mne?“

Obrátil som sa a zadíval som sa na ňu. Bola krásna, no zároveň nepríťažlivá – sebecká, nedospelá, stále si vynucovala pozornosť. No Bridget Sutherlandová si nezaslúžila zomrieť. Počas svojho krátkeho upírskeho života som zavinil už dosť úmrtí. Nikdy sa mi nepodarí odčiniť zlo, ktorého som sa vtedy dopustil. Mojou povinnosťou je ochrániť túto rodinu pred Damonovou pomstou. Nemienim mať na svedomí ich smrť.

„Áno. Áno, o vás,“ odvetil som, dopil som a kývol čašníkovi, aby mi priniesol ďalší pohár.

„Prosím o pozornosť,“ zvolal Damon a zacinkal striebornou lyžičkou o pohár. Tancmajster Reginald Chester naňho vrhol zvedavý pohľad. Hudobníci zmätene odložili nástroje. Najprv sa zdalo, že pána Chestera nahnevalo, že niekto iný preberá organizáciu tanca – ale keď uvidel, kto to je, rozžiaril sa, akoby bol Damon jeho syn.

Obrátil sa k nám šumiaci dav hostí: mladí, starí, ozdobení perami, drahokamami, v širokých čipkových šáloch a veľkolepých hodvábnych šatách, ako keď kŕdeľ exotických vtákov v zoo očakáva ošetrovateľa, ktorý im hodí na večeru zrno.

Šepkali si a prikyvovali, pokúšali sa dať najavo, že ho poznajú.

„Minulý týždeň som s ním bol na večeri.“

„Bol na poháriku u Knoxovcov, tam som ho stretla.“

„Odporúčal som mu svojho najlepšieho krajčíra.“

Nedalo sa odhadnúť, či dav očarila Damonova prirodzená charizma, alebo či to spôsobilo upírske ovplyvňovanie. Znovu mi však zišlo na um, ako je možné, že mladý upír ako Damon ovláda takú veľkú Silu.

„S mojím novým priateľom vám chceme niečo oznámiť,“ zvolal Damon – už zase s talianskym prízvukom. Lydia sa prešmykla pred dav a postavila sa vedľa Damona.

„Mnohí z vás vedia, ako sme sa so slečnou Sutherlandovou zoznámili... ja, cudzinec v týchto končinách, a ona, krásna dáma v ohrození...“

Dav sa obdivne zasmial. Hilda a jedna z jej priateliek si vymenili závistlivé pohľady.

„A neuveriteľnou zhodou okolností tuto môj priateľ, Stefan Salvatore, len včera večer zachránil jej sestru, rovnako krásnu a šarmantnú Bridget Sutherlandovú. Nemôžem hovoriť zaňho,“ povedal a pritiahol k sebe Lydiu, v druhej ruke stále držal pohár a díval sa na dav. „Ale pre mňa to bola láska na prvý pohľad. Už som sa rozprával s jej otcom, a tak skôr, ako mi ju niekto uchmatne, vyhlasujem, že ja, gróf Damon DeSangue, žiadam Lydiu o ruku, hoci jej môžem ponúknuť len svoje dobré meno a oddanosť až do smrti.“

Kľakol si na koleno a zašepkal: „Lydia?“

Lydia sa zapýrila. Zaskočilo ju to. Hoci nebola typ dievčaťa, čo túži, aby ju mládenec požiadal o ruku pred veľkým davom, celá žiarila.

„Pravdaže, Damon, z celého srdca!“ zvolala a vrhla sa mu okolo krku.

Stála tam celá sutherlandovská rodina. Margaret sa nemračila, skôr sa jej na tvári zračil znechutený šok a absolútny zmätok. Vedel som odhadnúť, ako sa cíti, ale čakal som na jej reakciu. Nebola vari pod Damonovým vplyvom, ktorý jej kázal, aby ho – aj mňa – bez výhrad prijala?

Bridget zareagovala rovnako ľudsky a oveľa strašnejšie. Oči jej horeli čistou spaľujúcou žiarlivosťou. Možno v nich bolo aj trochu úľavy, že staršia sestra sa vydáva, takže na rad príde ona. Bolo však jasné, že najmladšia slečna Sutherlandová celý život snívala, ako ju dokonalý nápadník požiada o ruku – a malo to byť na verejnosti, pred všetkými priateľkami a obdivným pohľadom publika.

Dav zatlieskal a potom Damon pozrel na mňa. Len raz. Akoby mal moc ovplyvniť aj mňa. A v istom zmysle aj mal. Presne som vedel, čo odo mňa chce.

Vypil som druhý pohár šampanského, predstúpil som pred dav a obrátil som sa k Bridget.

Už je to tu zase. Akoby som bol len včera v Mystic Falls, túžil ísť do školy v Charlottesville, prečkával vojnu počas lenivého nekonečného leta a prinútili ma dvoriť Rosalyn. Vždy, keď som za ňou šiel, akoby som mal v žalúdku olovenú guľu, a každá návšteva bola zúfalstvom a utrpením. Nechcel som sa s ňou oženiť, no želali si to naši rodičia. Môj otec očakával, že sa vezmeme. A tak ma prinútili zasnúbiť sa. Čakalo ma manželstvo, po ktorom som netúžil.

Teraz ma znovu niekto núti do manželstva. No možno je to súčasť trestu, ktorý si zaslúžim. A ak tým môžem zachrániť životy...

„Bridget.“ Obrátil som sa k nej, ohol som zápästie a zdvihol som pohár, pripíjal som jej. Dodržiaval som romantickú etiketu, využíval som južanský šarm, s akým sa títo Yankeeovia málokedy stretli. „Od prvého okamihu, ako som...“ v Central Parku videl tvoje takmer mŕtve telo pokryté krvou a takmer som ťa dorazil, „... mal to šťastie prísť k tebe, keď si to potrebovala, vedel som, že musíš byť moja. A vďaka štedrosti tvojich rodičov som sa hneď cítil ako člen vašej rodiny. Bridget, môže byť toto najšťastnejší večer môjho života?“

Bridget zvýskla a vrhla sa mi okolo krku – najprv však svoj pohár punču odovzdala Hilde.

„Krásna reč,“ zatlieskal Bram a líca mal ešte červenšie. „Vedel som, že ste slušný chlap! Hneď mi to bolo jasné!“

Ozvalo sa prevolávanie na slávu a potlesk, všade sa objednávalo šampanské. Winfield Sutherland vyzeral taký nafúknutý od pýchy a radosti, až som sa bál, že praskne. Pani Sutherlandová sa ticho tešila, že dve dosiaľ nevydaté dcéry majú partnerov. Len Margaret nahnevane pokrútila hlavou, až potom nasadila výraz sesterskej hrdosti.

Tancmajster dal priniesť obrovskú fľašu šampanského, do ktorej sa zmestil obsah dvadsiatich fliaš. Prevzal od komorníka meč a predviedol elegantnú sabráž – s dramatickým gestom odťal hrdlo fľaše, až odletelo a do vzduchu krásne vytryskol ligotavý zlatistý mok.

„Svadby sa môžu konať už tento víkend!“ zvolal Damon, akoby podľahol všeobecnému vzrušeniu. „Celý život sme čakali, kým nájdeme tieto dámy, tak načo máme ešte otáľať?“

Áno, načo čakať? pomyslel som si. Nech sa začnú Damonove hry.

10

6. november 1864

Damon sa vrátil, aj keď sa zdá, že vlastne nikdy nebol preč. Pozoroval ma, chystal mi návnady, ovládal ma. On je bábkar a ja som iba nešťastná marioneta, ktorá musí plniť jeho vôľu.

Kým som neuvidel Damona, ani som si neuvedomil, ako som si obľúbil Sutherlandovcov, ako ma zbavili samoty a poskytli mi nádej, že možno nebudem musieť žiť vo vyhnanstve. Hoci som vedel, že ich budem musieť opustiť, odvážil som sa dúfať, že ak sa v ich prítomnosti dokážem ovládať, moja púť týmto svetom môže byť trochu veselšia. Dnes ráno som mohol vykĺznuť, mohol som utiecť do parku, mohol som zmiznúť v dave. A predsa som zostal, lebo, ako Damon určite predpokladal, páčilo sa mi byť znovu súčasťou rodiny, hoci len na pár dní.

Damonov plán mi naháňa strach – lebo ho nechápem. Prečo New York? Prečo Sutherlandovci? Prečo ja? Ak Damon vedel všetko nastražiť, ak vedel bez ťažkostí vniknúť Sutherlandovcom do života a pripraviť ich na môj príchod, prečo vymyslel takú frašku? Prečo sa namáhať s manželstvom? Nestačilo vziať Winfielda do banky a prinúť ho spolu s bankovým úradníkom, aby vyprázdnili jeho rozsiahle účty? Má Damon v úmysle žiť ako človek? Potrebuje manželstvo, aby mohol usporiadane existovať v newyorskej spoločnosti? Chce ma len trápiť? Alebo mi niečo ušlo? Nejaký tajný cieľ, ktorý si ani neviem predstaviť...

Mám len otázky. A obávam sa, že odpovede prídu, až keď sa objaví prvá mŕtvola.

V pondelok popoludní som stál na streche jedného z najúžasnejších domov vo federálnom štýle, aký bol kedy postavený. Štíhle stĺpy podopierali vysokú terasu nad vchodom, ku ktorému sa ako červený koberec elegantne vinula prístupová cesta. Každý detail od okna až po rímsu bol dôkladne premyslený a zároveň vkusný. Pokiaľ som to vedel posúdiť, veľká oválna jedáleň bola úplne rovnaká ako jedáleň v Bielom dome v našom novom hlavnom meste. Takýto bol Commandant’s House – Kapitánov dom – a hodil sa k človeku, ktorý mal na starosti Brooklynský vojenský prístav.

Čo chýbalo vo veľkosti a moderných prvkoch (aké sa vyskytovali u Sutherlandovcov), to vynahrádzali dokonale upravené trávniky, pekný sad a úžasný výhľad na Manhattan. Pozemok sa nachádzal takmer na útese nad East River a mestom, ktoré bolo pod ochranou vojenského námorníctva. Predtým tu býval sám kapitán Matthew Perry. Pri pohľade na tú nádheru sa mi z úst vydral vzdych.

„Nie,“ Bridget energicky pokrútila hlavou. Zamierila dolu schodmi a šikovne si pritom nadvihla početné sukne.

S dobromyseľným smiechom ju nasledovala jej malá suita.

„Je príliš biely,“ zažartoval Bram.

„Je príliš malý,“ pridala sa Hilda.

„Veď je úžasný! Ten výhľad! Tá rozloha! Ten...“ povedal som. „Čo sa vám na ňom nepáči?“

„Poloha. Je v Brooklyne,“ povedala Bridget a ledva pozrela na svojho snúbenca. „Nikto sa nechodí sobášiť do Brooklynu.“

Winfield a jeho manželka na seba láskyplne pozreli, očividne spomínali na svoju svadbu. Určite bola veľmi skromná – bolo to predtým, ako Winfield zbohatol. Ani jednému to neprekážalo. A predsa boli ochotní financovať svojej najmladšej dcére všetky výstrelky.

Lydia sa usmiala a zašepkala niečo Damonovi, ktorý ani poriadne nedával pozor. Jej bolo fuk, kde sa vydá. Hoci to mala byť dvojitá svadba, kde oba „šťastné“ páry naraz vstúpia do manželstva, veľkoryso sestre dovolila, aby rozhodovala o všetkých detailoch.

Sutherlandovci aspoň formálne patrili do episkopálnej cirkvi, nikoho však netrápilo moje ani Damonovo vierovyznanie, či skôr to, že nijaké nemáme. Na svadbu ani nebol potrebný kostol: postačí rodinná kaplnka – v tomto prípade kaplnka veľmi bohatej rodiny. Bridget bola v tom smere veľmi moderná.

„Tak prečo sme si obzerali všetky tie vily v Prospect Parku?“ zašomrala Margaret. „Keď teda Brooklyn neprichádza do úvahy...“

„Mne sa veľmi pozdávala tá s románskymi oblúkmi,“ povedal som, lebo som chcel mať tieto prípravy na vynútený sobáš čím skôr za sebou.

„Neboj sa, braček,“ zašepkal Damon a uštipol ma do pleca. „Ešte nás čakajú štyri domy. U nás na Manhattane.“

Zišli sme po strmých, drevených a veľmi staromódnych schodoch na prízemie a poďakovali sme komorníkovi, že nám ukázal dom. Čakala nás cesta pešo do prístavu, kde nasadneme do člna, ktorý nás odvezie ku karaváne kočov, pripravených na dlhú cestu do centra.

„Bolo by to pekné miesto na zmrzlináreň,“ poznamenala Lydia, keď zasnene kráčala po móle.

„Chceš zmrzlinu?“ spýtal sa Damon, akoby sa rozprával so štvorročným dieťaťom.

Dosť nepríjemné bolo už to, že som s Bridget a ustavične sa musím premáhať pri jej rečičkách, no ešte horšie bolo napäté čakanie, že Damon povie, alebo spraví niečo strašné. Celý deň som bol ako na ihlách. Damon totiž určite povie niečo strašné Lydii, len čo sa mu zunuje hrať pozorného nápadníka. Hry – také, kde nestavil peniaze –, ho vždy veľmi rýchlo prestali baviť.

„Áno,“ odvetila Lydia, „ale nepredávajú tu zmrzlinu. A mali by.“

„To je jedno,“ ozvala sa Bridget, ktorá sa pokúšala zapojiť do rozhovoru. „Čoskoro tu bude obrovský most, toto všetko zatieni a už tu nezostane nič okrem hlučných kočov a konského zápachu.“

Bram, pôvodný zdroj tejto informácie, pokrútil hlavou. „Nie, Bridgetka, toto miesto leží v dobrom uhle. Pozrite sa, kde je slnko...“

Oprel som sa o zábradlie móla a prezrel som si našu skupinku. Dievčatá v tomto prostredí vyzerali ako na scéne z obrazu: líca štyroch dám zružoveli od slnka a námahy, vo vetre im viali dlhé stužky zo slamených klobúkov a morský vánok im nafukoval sukne. Všetky boli krásne a na okamih som dokázal zabudnúť na svoje rozpoloženie.

Margaret kúpila od kolportéra noviny, aby mala počas plavby na druhý breh čo robiť. Bol pekný deň na plavbu člnom a East River ma napodiv neodpudzovala tak, ako sa mi to stávalo pri tečúcej vode. Bridget si šla sadnúť dovnútra trajektu, už sa nechcela opáliť. Vzhľadom na môj osud to bol úsmevný paradox. V ten deň som sa prvý raz uvoľnil, obrátil som sa tvárou k slnku a doprial som svojej stredomorskej pokožke zdravý bronzový odtieň.

A potom si na sedadlo vedľa mňa sadla Margaret.

„Pôsobíte aspoň trošku racionálnejšie, než ten druhý snúbenec,“ vyštekla. „Povedzte mi, čo chcete od mojej rodiny. Peniaze? Firmu? Čo?“

V duchu som zaúpel. „Musíte mi veriť,“ povedal som a orieškovými očami som sa zahľadel do jej modrých. Nepoužil som upírske ovplyvňovanie, ale prinútil som sa, aby mi hlas znel čo najúprimnejšie. Chytil som jej dlane, bolo to odvážne gesto, no potreboval som, aby ma pochopila. „Nejde mi o Bridgetino bohatstvo. Ide mi len o šťastie a bezpečnosť vašej rodiny. Odprisahám to, na čo len chcete.“

„To je práve ten problém. Neviem, akú cenu má vaše slovo. Nepoznám vás. Nikto vás nepozná,“ povedala Margaret. Vzdychla a sňala si klobúk. „Je to len... také... zvláštne. Chápem, prečo sa Bridget páčite, ste rozhodne pekný a zdvorilý...“

Zahanbene som sklopil zrak.

„No uznajte – nijaké doklady, nijaká minulosť, len útek z Juhu? Ide predsa o Bridget. Chcela od ocka, aby nás všetkých zobral na cestu po Európe, aby si mohla uloviť nejakého kráľa, princa alebo aspoň vojvodu. Nik pre ňu nebol dosť dobrý, snívala len o šľachte. Bez urážky, ale ani náhodou nie ste šľachtic.“

„Nuž, Lydia si našla grófa.“

„Áno,“ prisvedčila Margaret zamyslene. Pozrela na mňa a odhrnula si za ucho pramienok čiernych vlasov. „A čo sa týka Damona DeSangue...“

Pokrčil som plecami a pokúšal som sa vyzerať nevinne.

„Čo si o ňom myslíte? Vy dvaja ste... si nezvyčajne blízki, odkedy ste naraz dievčatám vyznali lásku.“

Hľadel som do diaľky, kde sa mohutné rieky Hudson a East River spájali a stávalo sa z nich more. Rukou som si zatienil mesto, odblokoval som ho, a slnko bolo zrazu biele a dvíhalo sa nad starobylými, exotickými vodami.

Koľko jej smiem povedať, aby som ju neohrozil? Zdalo sa, že si ako jediná z rodiny dokáže zachovať chladné uvažovanie. Znovu som si spomenul na Katherine a na otázku, či by moja rodina bola lepšie pripravená, keby nás niekto varoval.

„Neverte mu,“ povedal som naveľa a len som dúfal, že ju ešte viac neohrozím. „Ja mu neverím.“

„Hm.“ Pozrela na Damona, ktorý bol zabratý do živého rozhovoru s Bramom a Winfieldom. „Ani ja.“

Bridget si ďalšie domy vybrala čo najďalej od miesta, kde sme práve boli. Richardovská vila sa nachádzala neďaleko Fort Tryonu na severnom konci Manhattanu a Fultonské mólo bolo na juhovýchodnom konci.

Pri pomalej jazde kočom z centra som mal takmer panoramatický výhľad ma mesto. Keď sme pomaly vychádzali po Piatej avenue, udivovali ma obrovské rozdiely v majetku Newyorčanov – od často bosých kolportérov a handrárov až po ľudí ako Winfield, ktorý sedel vo svojom súkromnom vyzdobenom koči a fajčil cigaru.

Na obed sme sa zastavili asi v polovici cesty v hoteli Mount Vernon na Šesťdesiatej prvej ulici, kde Bridget rozoberala, čo si oblečie na svadbu.

„... a Darla mala šaty z mušelínu, lebo je vojna, no tá sa už takmer skončila, a myslím, že by som mala mať nové náušnice, čo povieš, ocko? Stefan, miláčik, mám vyhliadnuté úžasné perlové náušnice...“

Damon si odkašlal. „Bridget, rozhodne by ste mali mať nové náušnice. A ako opisujete tie vaše šaty, sú priam na zjedenie, čo poviete, Stefan?“

Vstal som od stola, nebol som schopný vychutnať si občerstvenie pozostávajúce zo studenej kuraciny, čerstvého chleba, rýb a čaju, ktoré pred nás predložili, a už som nevládal počúvať nezmyselné táranie mojej snúbenice a znášať bratove nekonečné doberanie.

„Musím sa ísť nadýchať,“ ospravedlnil som sa a počas rýchleho odchodu by som sa bol potkol na lavičke, keby som nemal upírsku svižnosť. Nemal by som byť vyčerpaný, už som prekonal aj oveľa horšie veci. Život uprostred Central Parku a lovenie malej koristi bolo fyzicky oveľa náročnejšie ako sedieť v koči, obzerať domy a počúvať trkotanie najmladšej členky sutherlandovskej rodiny. No keďže som od včerajšej veverice nič nejedol, bol som vyhladovaný a slabý, akoby som sa plavil cez oceán.

Keď som sa nenápadne prešmykol do kuchyne, našiel som presne to, v čo som dúfal – samozrejme, potkany. Nebolo ich priveľa a väčšinou sa vyskytovali medzi chladiarňou a komorou. Bleskovým pohybom ruky som jedného chytil, zlomil som mu väzy a to úbohé stvorenie som celé vycical. No po celý čas som sa ovládal, aby som sa príliš nenahltal. Pri takomto nechutnom pokrme to nebolo ťažké.

Začul som akýsi zvuk, tlmený vzdych. Keď som sa obrátil a previnilo zdvihol hlavu, z pier mi stekala potkania krv.

Stál tam Damon a držal okolo krku čašníčku, ceril tesáky pripravené na hostinu. Čašníčka mala hlúpy, mierne zadychčaný výraz človeka, ktorému počarovali.

„Vidím, že sme sa obaja vzdialili kvôli tomu istému,“ povedal spokojne Damon. Opovržlivo ohrnul peru pri pohľade na potkana v mojej ruke. „Hoci by si si naozaj mohol vybrať lepšie.“

Zaklonil jej hlavu pripravený roztrhnúť...

„Prosím... nie...“ Bezmocne som zdvihol ruku. „Prosím, nezabíjaj ju.“

Damon zastal. „Dobre,“ povedal posmešne. „Nezabijem ju. Bude to predčasný svadobný dar! Len pre teba.“

Zavrel som oči a uvidel som hrôzy budúcnosti. Z toho, že život dievčaťa bude darom pre mňa, vyplývalo, že neskôr sa ešte odohrajú vraždy.

11

Na druhý deň ráno som si vytiahol hebkú plátenú prikrývku až ku krku, ako som to robieval, keď som bol ešte dieťa. So zavretými očami som mohol takmer predstierať, že som znovu doma. Že sme s Damonom znovu ľudia a sú medzi nami len bežné bratské škriepky. Že náš otec je niekde na plantáži a pracuje. Že Katherine žije.

Nie – počkať. Že sme sa s Katherine nikdy nestretli.

Alebo... možno som v posteli u Lexi, mám pochybnosti o svojom novom živote, ale v tomto domove upírov ma prijali medzi seba.

Pomaly som sa prebral a moje fantázie sa pri stretnutí s realitou rozpadli. Bol som u Sutherlandovcov, stále som bol zajatec ich pohostinnosti a bratových hrozieb, snúbenec, ktorého proti jeho vôli ženú do manželstva.

Sutherlandovci si nepotrpeli na formality, no očakávali, že všetci prídu na raňajky. Obliekanie mi šlo o čosi pomalšie ako inokedy – naprával som si ponožky, kým nebolo všetko dokonalé, zabával som sa s manžetovými gombíkmi a rukami som si upravoval vlasy. Do zrkadla som sa v týchto dňoch radšej veľmi nepozeral. Nepáčilo sa mi, čo tam vidím.

Keď som konečne zišiel na raňajky, celá rodina sa už venovala jedlu. Pani Sutherlandová ma pozdravila láskavým materinským úsmevom, až mi stislo srdce. Cítil som k nej prirodzenú náklonnosť, no ona ma prijala, lebo ju ovplyvnil Damon.

„Dobré ráno,“ zašomral som a sadol som si na svoje miesto. „Nájde sa tu káva?“

„Dnes pôsobíte nejako zničene, chlapče,“ povedal Winfield a zasunul si hodinky do náprsného vrecka. „A veru ste vychudnutý. Pred sobášom musíte rozhodne pribrať. Asi vás dnes vezmem do klubu. Robia tam úžasnú jahňacinu a nákyp.“

Lydia sa na mňa ospravedlňujúco usmiala. Šokovane som si uvedomil, že má na krku peknú ružovú šatku, ktorá jej zakrýva miesto, kde sa väčšinou vyskytuje stopa po upírskych zuboch.

Damon sa na nej kŕmil.

Odvrátil som hlavu od kávy, ktorú predo mňa postavili, lebo sa mi obracal žalúdok. Nevdojak som sa dotkol krku na mieste, kde ma hrýzla Katherine, a spomenul som si na bolesť a rozkoš, čo sa tak zvrhlo prelínali. Je to odkaz pre mňa? Pripomenutie, čo sa stane, ak sa neožením s Bridget?

„Stefan! Do klubu pôjdeš neskôr! Dnes máme program na celý deň,“ varovala ma Bridget. „Jednoznačne musíme navštíviť Bramovu rodinu. Zbožňujú Damona – Brammy ho berie na všetky vychytené miesta, napríklad do toho baru, kde podávajú ovocné kokteily v pravom anglickom štýle! Budem si musieť obliecť ten nový modrý mušelín. Samozrejme, k nim domov, nie do baru. To nie je vhodné miesto pre dámy. Fanny chcela modrý mušelín do výbavy, ale zo zásnub napokon nič nebolo, chuderka...“

Otvorili sa dvere na kuchyni a vošiel Damon. „Dobré ráno vospolok,“ zahlaholil. Oči mal jasné a pôsobil oddýchnuto. Lydii sa vyzývavo uklonil a na mňa nepríjemne žmurkol.

Stiahlo mi plecia. „Čo tu robíte, Damon?“ spýtal som sa ho najnevinnejším tónom, akého som bol schopný.

„Ešte ste to nepočuli?“ Posadil sa za stôl a pompézne si rozložil obrúsok. „Winfield ma požiadal, aby som sa k nim nasťahoval.“

„Aha.“ Odsunul som od stola stoličku a svoj hnev som maskoval neistým úsmevom. „Ehm, Damon, mohli by ste ísť so mnou na chvíľku do predsiene?“

Damon sa na mňa usmial. „Veď som si práve sadol a som hladný ako vlk.“

„Len na okamih,“ precedil som cez zuby.

Lydia na mňa zvedavo pozrela, no Damon po chvíli odsunul stoličku a išiel za mnou do predsiene. „Milady, hneď som späť.“

Len čo sme boli dostatočne ďaleko, aby nás nemohli počuť, obrátil som sa k bratovi. „Ty si strašný. Vážne si sa sem nasťahoval?“

„Ďakujem úctivo,“ Damon sa posmešne uklonil. „Áno. Vari si včera nepočúval, keď som ti hovoril o úžasnom pohodlí, ktoré ponúka sutherlandovské sídlo?“

Miestnosť sa mi zakrútila pred očami a zmocnil sa ma obrovský hnev. Práve som stratil trpezlivosť s touto Damonovou hrou.

„Na čo je dobré... toto všetko?“ domáhal som sa odpovede. „Celá táto fraška? Ak máš takú Silu, prečo nejdeš do banky a neprinútiš ich, aby ti dali všetko zlato, ktoré majú v trezoroch?“

„Asi by som mohol, ale bola by to zábava?“

„Zábava?“ zopakoval som neveriacky. „Ty to robíš pre zábavu?“

Damonovi stvrdol pohľad. „Stopy, braček. Nemyslíš dopredu.“ Zamračil sa a oprášil mi zo saka imaginárnu smietku. „Áno, mohol by som ukradnúť peniaze a odísť. Lenže my tu budeme naveky. Alebo aspoň ja. A presviedčanie nezaberá vždy. Ak si si nevšimol, Margaret je stále veľmi tvrdohlavá a nemôžem si dovoliť, aby ona alebo Winfield – keby niekedy striasol moju Silu – začali mávať mojím portrétom a hovoriť o mne ako o zlodejovi. Je oveľa jednoduchšie – a oveľa zábavnejšie – peniaze zdediť.“

Uprene som hľadel na dvere, ktoré nás oddeľovali od spokojne raňajkujúcich Sutherlandovcov. „Zdediť? Myslíš po smrti?“

„Čože? Braček, čo sa to pokúšaš naznačiť?“ Zatváril sa urazene. „Dodrž svoju časť dohody a nebudem zabíjať. Spomínaš si? Dal som ti svoje slovo.“

„Nie, Damon,“ odvetil som. „Povedal si, že ak sa neožením s Bridget, pozabíjaš všetkých v tomto dome. Ale nepovedal si nič konkrétne o tom, čo sa stane, keď už tú svadbu budeme mať za sebou.“

„Dobrý postreh,“ prikývol Damon. „S radosťou by som zabil pár ľudí z ich okruhu. A začal by som tým pätolizačom Bramom. Myslím si, že má slabosť pre Lydiu,“ dodal s predstieraným hnevom.

„Damon,“ zavrčal som.

Prižmúril oči. „Ty sa postaraj o svoju ženu. Ja sa postarám o svoju.“

Ostro som na brata pozrel. „Takže máš v pláne zabiť Winfielda, keď z teba spraví dediča?“

„Nuž, budeš si musieť počkať a dať sa prekvapiť.“

„Nedovolím, aby si niekomu z nich ublížil,“ precedil som cez zuby.

„Nemôžeš ma zastaviť. Môžem sa rozhodnúť, ako chcem,“ zasyčal Damon.

Gánili sme na seba. Zaťal som päste. Damon zaujal bojový postoj.

V tej chvíli zvedavo nazrela do predsiene pani Sutherlandová. „Čo tu robíte, chlapci moji? Dúfam, že je všetko v poriadku.“

„Áno, madam,“ odvetil Damon zdvorilo. „Práve sme si potykali.“ Ukázal na dvere a mierne sa uklonil. „Až po tebe, Stefan.“

Voľky-nevoľky som sa vrátil do kuchyne. Damon mi bol v pätách.

„Takže zajtra si vyberieme obleky,“ povedal Damon. Správal sa, akoby len pokračoval v priateľskom rozhovore z predsiene, a nemal za sebou hádku o osudoch všetkých ľudí v miestnosti. „Stefan, mali by sme byť zladení! Bridget, nespomínali ste včera večer, ako bola nejaká dáma, už som zabudol ktorá, na svadbe zladená so svojou sestrou? Neboli obidve v hodvábe?“

Vedel to. Bol môj brat a presne vedel ako ma trápiť. Večne.

„Samozrejme, Damon,“ povedala Bridget s vďačným úsmevom a obrátila sa ku mne. „Stefan, toto si musíš vypočuť. Rozmýšľala som nad tým, že by sme sa zladili my dve s Lydiou, ale nie som si istá, či by bol výsledok taký výrazný, vzhľadom na Lydiinu postavu...“

Pomaly som klesol na stoličku. Topil som sa v jej slovách – a v poznaní, že Damon má pravdu. Nikdy som brata nedokázal zastaviť, najmä nie vtedy, keď na tom najviac záležalo.

12

Ubehlo niekoľko dní, keď sa plánovala svadba a zostavoval sa jedálny lístok na hostinu. Večer Sutherlandovci dodržiavali pravidelný program. Pani Sutherlandová sa utiahla do šijacej miestnosti a učila Lydiu šiť prikrývky a čepce. Bridget sa venovala večernému skrášľovaniu, v rámci neho si stokrát prečesávala vlasy a natierala sa krémom, ktorý bolo cítiť až do salóna. Winfield sa vždy s pohárom brandy pobral do pracovne, čítal noviny, alebo kontroloval účtovné knihy.

Ja som sa prechádzal po prízemí a spriadal som plány ako Sutherlandovcov ochrániť, no väčšinu nápadov som hneď zamietol. Potreboval som si naplánovať svoje stravovanie. Bolo čoraz ťažšie živiť sa mestskými zvieratami, keďže som bol pod pozorným zrakom Sutherlandovcov a ich služobníctva. Takmer akoby očakávali, že sa vyberiem na lov, no netušil som, čo z toho je prirodzená opatrnosť a čo Damonov vplyv. Niekedy sa mi podarilo prešmyknúť, či už hore na strechu alebo dolu na dvor a pokúsil som sa nájsť potkana, holuba alebo dokonca myš, aby som uspokojil svoje potreby. Mačka, ktorú chovali v dome, samozrejme, neprichádzala do úvahy, ale jej kamaráti, divé kocúry, našťastie áno.

Damon takéto problémy so stravou nemal. Ani sa veľmi netrápil utajovaním. Odchádzal a prichádzal, kedy chcel, a len sám Pánboh vie, čo robil v najtmavších kútoch mesta. V noci, keď som sa potajomky staral o vlastné potreby, som často videl, ako si do izby zavolal sluhu alebo slúžku. Brat sa mal u Sutherlandovcov ako v Grand hoteli – chodieval na večierky, ktoré usporadúvali na jeho počesť po celom meste. Bol princ a New York bol jeho kráľovstvo, ktoré ho obdivovalo.

Keď Damon vo štvrtok prišiel domov, Winfield vystrčil hlavu z pracovne.

„Dobre. Som rád, že ste tu,“ povedal Winfield a zdvihol dva poháre s whisky. „Nech sa páči.“

Damon mal v kútiku úst nedbanlivo zotretú kvapku krvi. Všetci ostatní by si mysleli, že sa porezal pri holení. V útulnej pracovni bolo odrazu dusno a rohy miestnosti stmavli.

Damon si s pohľadom upretým na mňa spakruky utrel pery, potom si sadol na pohovku vedľa svojho budúceho svokra. Menej pripomínal talianskeho grófa a väčšmi... Damona.

„Dobrý večer, pane.“ To, že v ich prítomnosti nehovoril s falošným talianskym prízvukom, len potvrdzovalo, pod akým veľkým vplyvom je táto rodina.

„Chcel som sa s vami dvoma porozprávať o vašej budúcnosti,“ začal Winfield s cigarou v ústach.

„Mám veľké plány, rozmýšľam ďaleko dopredu,“ povedal Damon. „Samozrejme, chcem bývať tu. Páči sa mi, keď je rodina pokope.“

Vyschlo mi v krku a rukou som si zablúdil do vlasov. Zmocňovala sa ma panika a znovu som si uvedomil, že netuším, čo Damon vlastne chce.

„Asi by som aj ja mal začať podnikať,“ pokračoval Damon. No vtom sa prudko otvorili dvere na pracovni a dnu vbehla Margaret.

„Ocko!“

Nám nepovedala ani slovo a otcovi vtisla do rúk dnešné vydanie Postu a poklopala po jednom článku. Prečítaj si toto.“

Winfield vylovil z vrecka okuliare, nasadil si ich a pozrel na noviny.

„Dom Sutherlandovcov postihol škandál. Dvaja chudobní nápadníci si uchmatli posledné voľné sutherlandovské dievčatá. Zronení synovia bankárov, politikov a veľkopodnikateľov sa sťažujú na túto náhlu zmenu. Niektorí ľudia si kladú otázku, či nejde o vydieranie. Nemenovaný zdroj blízky rodine tvrdí, že... Hlúposti,“ vyhlásil, odhodil noviny a zložil si okuliare. „Ľudia toho natárajú.“

„Zničí nás to,“ povedala Margaret takmer prosebne. Moju a Damonovu prítomnosť celkom ignorovala. „Nevidíš, že to poškodí obchody?“

„Nemyslíte, že by ste takéto záležitosti mali nechať na mužov?“ spýtal sa lenivo Damon, už znovu s talianskym prízvukom. No jeho ľadovomodré oči sa mi zabodávali do hlavy, akoby ma chcel pohľadom odstreliť. Vstal som a postavil som sa medzi neho a Margaret. Zdalo sa, že si nevšimla jeho nenávisť ani nebezpečenstvo, v ktorom sa ocitla.

„Chápem vaše obavy,“ povedal som rýchlo. Pre jej vlastné dobro som ju musel presvedčiť, aby to nechala tak. „No verte mi, že vašej rodine želám len to najlepšie.“

„A mimochodom, muži sa práve rozprávali o obchode,“ dodal Winfield. „Damon, čo ste to vraveli?“

„Potrebujem len malú sumu,“ povedal môj brat, obrátil hlavu a Margaret tak vylúčil z rozhovoru. „Budem potom môcť odcestovať do vlasti a hľadať obchodníkov na export...“

Margaret zhíkla. „Hádam mu nechceš dať ešte viac, ako je Lydiino veno?“

„Nebuď chamtivá, žabka,“ Winfield ju umlčal panovačným gestom. „Sú to len peniaze na to, aby sa mohol rozbehnúť.“

„Zbláznil si sa?“ zvolala. „Ani toho človeka nepoznáš. Nech pre teba najprv pracuje. Alebo mu zver niektorú menšiu firmu.“

Damon vstal, zmietal ním chladný hnev. Pokúsil som sa chytiť Margaret za rameno, no striasla ma. Vystrela sa a zadívala sa mu priamo do očí. Hoci nebola taká pekná ako jej mladšie sestry, rozhodne bola pôsobivá.

„Odkedy sa tu zjavil, úplne ste sa zbláznili,“ povedala otcovi s pohľadom stále upretým na Damona. „Dovolili ste mu – aj jemu,“ ukázala na mňa, „aby sa stali členmi tejto rodiny, aby bývali pod našou strechou, jedli náš chlieb, a ešte im ponúkate aj peniaze, svoje dcéry a všetko ostatné! Vari to nikomu okrem mňa nepripadá čudné?“

Winfield pôsobil nahnevane, ale aj zmätene.

Damonovi sa rozšírili oči.

„Prestaňte,“ začal ju ovplyvňovať. „Prijmite mňa a Stefana – my sa odtiaľto nepohneme.“

Dlho sa naňho dívala. Čakal som, že sa jej zahmlí zrak, lebo sa jej mierne rozšírili zreničky. Ona však znechutene pokrútila hlavou. „Vaše falošné grófske maniere možno platia na ostatných, ale na mňa nie. Ja s tým nechcem mať nič spoločné.“

Zarazene som sa díval, ako sa zvrtla a odišla. Ešte som nevidel, že by Damon nedokázal niekoho ovplyvniť, ani keď bol mladý a slabý. Zhlboka som sa nadýchol, hľadal som stopy železníka, niečoho, čo by vysvetlilo, čo sa práve stalo. No nič tu nebolo.

Mohol som len dúfať, že nech už tu pôsobí čokoľvek, Margaret to ochráni aj naďalej.

13

Vtú noc som ležal v posteli a uprene som hľadel na strop. Cez tenké biele závesy presvital mesiac a dom pulzoval aktivitou – rozoznával som kroky, tep sŕdc a myši, čo pobiehali v stenách. Akoby celý dom ožil, samozrejme, okrem mňa a Damona. Sutherlandovci to netušili, no keď mi otvorili svoj domov, pozvali doň smrť. Bol som rakovina na ich spokojnej existencii, a tá sa čoskoro mala rozšíriť a požierať ich svet, kým z neho nič nezostane.

Hoci som sa na Damonovom zvrátenom pláne nezúčastňoval dobrovoľne, bude to rovnaké, ako keď sa mi Katherine votrela do života a zdecimovala celú salvatoreovskú rodinu. Či sa mi to páčilo alebo nie, osud tejto rodiny spočíval len na mojich pleciach. Ak ich Damon zabije, aj ja budem mať na rukách ich krv. Ako som ho však mal zastaviť? Bol som od neho oveľa slabší a nemal som v úmysle začať sa sýtiť krvou ľudí, lebo som sa bál, že by som nevedel prestať.

Vstal som z postele a prudko som odhrnul závesy. Pri pohľade na mesiac, na tú guľu, čo bola svedkom toľkých mojich zločinov, som si v duchu donekonečna prehrával náš rozhovor s Margaret. Jej zaťatú čeľusť. Jasný tón jej hlasu. Ako si mňa a Damona premerala svojimi modrými očami, akoby nám videla cez pokožku až do netlčúcich sŕdc. Winfield bol pripravený prepísať svoj majetok na Damona, no jeho dcéra bola proti bratovej Sile imúnna.

Prečo?

Vedel som o jedinej obrane pred upírmi – o železníku, lenže od príchodu do New Yorku som nikde nezacítil jeho sýty pach. Keď sa môj otec pokúšal odhaliť Katherine, pridal mi do whisky železník, a keď Katherine pila moju krv, dostala kŕče. Keby môj otec myslel na moju záchranu skôr, mohol som byť stále v Mystic Falls, študovať účtovné knihy a pripravovať sa na prevzatie statku Veritas.

Otvoril som dvere a vyšiel som na úzky balkón. Noc bola strašidelne nehybná. Vietor nepohyboval stromami a dokonca aj holuby, čo spávali na susedovej streche, boli ticho. Balkón bol obrátený na východ, k bahnistým vodám East River a úzkemu pásu pevniny, ktorý nazývali Blackwellov ostrov a nedávno tam znovu postavili blázinec. Pery sa mi skrútili v trpkom úsmeve. Keby som tam mohol zavrieť Damona!

No potom som zaúpel a zovrel som zábradlie z tepaného železa. Musím prestať fantazírovať a rozmýšľať, čo by bolo, keby bolo. Nemôžem si želať, aby Damon upadol do zabudnutia, ani prepísať minulosť. Treba urobiť, čo je nevyhnutné. Ani na vrchole svojej Sily by som nemohol vrátiť čas a zrušiť to, čo Katherine urobila mne a mojej rodine. No čo sa týka budúcnosti, nie som bezbranný. Mám slobodnú vôľu, mám skúsenosti a môžem si vybrať boj.

Nadvihol som sa na zábradlí, vyskočil som na strechu a pristál s tichým zadunením. New York je veľké mesto a niekto niekde určite pestuje železník, alebo má aspoň jeho uschnuté ratolesti. Budem bežať po uliciach, kým nezachytím známy pach tejto rastliny. Nemôžem ho pridať do nápoja Lydii – Damon sa od nej sýti –, no keby sa mi podarilo trošku dostať Winfieldovi do whisky...

Rozbehol som sa po streche, pripravený preskočiť na susednú strechu a po požiarnom schodisku zbehnúť na ulicu.

„Kam ideš, braček?“ Pobavené slová preťali noc ako výstrel, a ja som zmeravel na okraji.

Pomaly som sa obrátil k usmiatemu Damonovi. Bol pripravený na druhú časť svojej večernej výpravy, mal na sebe trojdielny oblek a v ruke krútil zlatou vychádzkovou palicou. Okamžite som ju spoznal – patrila Callinmu otcovi, mužovi, ktorý Damona uväznil, mučil a vyhladoval, a napokon ho prinútil zápasiť s pumou. Damon ju musel ukradnúť po tom, čo zabil Callie.

V duchu sa mi odrazu zjavil obraz Callie. Jej láskavé zelené oči, čo sa na mňa usmievali, pehy, čo jej zdobili celé telo, odvaha, s akou sa mi odovzdala na brehu jazera, ako mi ponúkla krv, hoci vedela, kto som a čo by som jej mohol urobiť...

Spomenul som si na jej mŕtve telo, skrútené na tráve za Lexiným domom...

„Ty sviniar,“ povedal som tlmeným zlostným hlasom, ktorý som takmer nespoznával. Cez žily sa mi predieral hnev, čo sa vo mne hromadil už celé týždne, a mal som pocit, akoby mi horeli svaly. Zavrčal som a vrhol som sa naňho. „Prečo ma nenecháš na pokoji?“

Naše telá do seba narazili ako kameň o kameň. Damon zaskočene spadol na chrbát, ale hneď ma odstrčil a vyskočil na nohy. Rukami mi zovrel krk ako vo zveráku. „Ak si sa odo mňa tak zúfalo túžil oslobodiť, nemal si ma prinútiť, aby som sa spolu s tebou stal upírom,“ zasyčal a náhle zmizli všetky stopy žoviálnosti. Pokúšal som sa vyslobodiť z jeho zovretia, ale koleno mi ešte silnejšie pritisol na chrbát a pritlačil ma na strechu. „To ty si ma nabádal, aby som sa stal tým, čím som – aby som to, čo nám Katherine dala, vnímal ako dar, a nie ako prekliatie.“

„Môžeš mi veriť,“ lapal som po dychu a pokúšal som sa vykrútiť z jeho zovretia, „že keby som mohol, tak to vezmem späť.“

Damon posmešne tľoskol jazykom. „Nenaučil ťa otec, že muž musí žiť s dôsledkami svojich rozhodnutí?“ Pritisol mi líce na strechu, až sa mi odrela koža. „Nakoniec si ho tak sklamal – nechcel si sa oženiť s Rosalyn, dal si sa dokopy s upírkou, zabil si ho...“

„Ty si ho sklamal omnoho častejšie,“ štekol som. „Mal som ťa zabiť, keď som mal šancu.“

Damon sa sucho zasmial. „No, to by bola škoda, lebo by som nemohol urobiť toto.“

Tlak na mojom chrbte poľavil a Damon ma nadvihol za košeľu.

„Čo to...“ začal som.

Skôr, ako som stihol dopovedať, Damon ma sotil dopredu silou výstrelu z dela. Telo sa mi zaklonilo v nočnom vzduchu a na krátky okamih sa mi zdalo, že letím. Potom sa ku mne rýchlo priblížila ulička medzi domami Sutherlandovcov a ich susedov a kosti mi pri náraze hlasno zapraskali.

Zaúpel som, bolesť mi vystreľovala končatinami, keď som sa prevalil na chrbát, po tvári mi kvapkala krv. Ležal som tak celé hodiny a hľadel na hviezdy, kým ma nevyliečila moja upírska Sila – napravila mi kosti a zacelila ranu na líci oveľa rýchlejšie, ako by to dokázal ten najšikovnejší lekár.

No keď som vstal, do hrude mi vystrelila nová bolesť. Na tehlovej stene sutherlandovského domu boli červeným atramentom, ktorým mohla byť len krv, napísané tri strašné slová:

STÁLE ŤA SLEDUJEM.

14

V piatok vzal Winfield Damona a mňa ku krajčírovi brať miery na oblek. Návšteva Pinottovho krajčírstva by v inom období môjho života mohla byť zábavná – ako tá noc, keď sme v New Orleanse šli nakupovať s Lexi. Pasquale Pinotto bol majster svojho remesla, jeho predkovia boli krajčíri európskych kráľov a kráľovien. S cvikrom na nose, s kriedou a s krajčírskym metrom okolo krku vyzeral, akoby vystúpil z rozprávky. S radosťou som sa pokúšal použiť tých zopár talianskych slov, ktoré som poznal. Aj jeho to bavilo, hoci mi opravoval prízvuk. Samozrejme, Damon sa tváril, že keď je teraz v Amerike, chce rozprávať len po anglicky – tak sa mu podarilo vykrútiť, keď sa krajčír potešil, že sa stretáva s krajanom.

„Pozrite sa.“ Damon si k tvári priložil šarlátovočervený hodváb. „Mohli by sme ním mať podšité saká. Však mi to zdôrazňuje farbu pier? Alebo... Lydiin krk?“ Posunul látku na miesto, kde by sa mohli nachádzať stopy po tesákoch.

Winfield vyzeral zmätene. „V poslednom čase začala nosiť na krku šatky. To máte na mysli? Je to veľmi zvláštne – predtým to nerobila.“

Damon naňho tak rýchlo vrhol pohľad plný prekvapenia a podráždenosti, že som ho zachytil len ja. Zaujímavé, že pán Sutherland si okolo seba všimol drobné zmeny, hoci v konečnom dôsledku bol proti Damonovmu vplyvu bezmocný. Kým starec netušil o plánoch môjho brata, zatiaľ bol v bezpečí.

Oprel som sa o stenu, to napätie ma vyčerpávalo. Zmocňovala sa ma klaustrofóbia medzi balmi drahých látok a šijacími strojmi, v miestnostiach so zrkadlami ako v labyrinte. Cítil som sa tu v pasci rovnako ako vo svojom živote.

Pán Sutherland prešiel k stoličke a zložil na ňu svoju úctyhodnú váhu. Pôsobil trochu podráždene – stále siahal po cigare. Tu v ateliéri však fajčiť nemohol, lebo dym by látky zničil.

„Myslím si, že táto látka sa vám bude páčiť,“ vyhlásil signor Pinotto a ukázal nám čierny vlnený krep, ktorý bol taký jemný, že pôsobil ako hodváb. „Mám ju z jednej dedinky vo Švajčiarsku. Pracujú...“

„Látku nechajte na mňa,“ povedal Winfield a obracal v ruke nezapálenú cigaru. „V tom sa vyznám. Mládenci nech si vyberú strih.“

Damon si prezeral saká, jedno vytiahol a pridržal si ho, aby bolo vidieť, či sa mu hodí.

„V tomto žakete a v tom čiernom krepe budeme vyzerať ako skutočné nočné tvory,“ poznamenal Damon. „Čo ty na to, Stefan?“

„Áno, budeme,“ súhlasil som omráčene.

„Tu máš, vyskúšaj si to.“ Damon mi hodil menšiu verziu saka. Poslušne som si vyzliekol sako, ktoré som mal na sebe, a obliekol som si žaket. Sedel celkom dobre, len bol trochu voľný v pleciach a na hrudi. Damona zamestnávali krajčír a Winfield, rozoberali vzory, lemovanie a gombíky. Zišlo mi na um, že môžem vyskočiť z okna a ujsť. Splnil by môj brat všetky hrozby? Naozaj by zabil Sutherlandovcov – alebo by vykonal niečo ešte horšie?

No potom som si spomenul na krvavý odkaz a uvedomil som si, že nedopustím, aby svet zistil odpoveď na túto otázku. Už nechcem mať na svedomí nijakú smrť.

„Toto dnes nosia do mesta mladí ľudia?“ spýtal sa Winfield a zamračil sa na môj žaket. „Ja som nikdy nebol... ako ste to nazvali... nočný tvor.“

Damon sa naňho chladne usmial. „Nikdy nie je neskoro.“

A potom Damon odrazu stál vedľa mňa pred zrkadlom, zapínal si žaket a vzadu si ho napravoval. Veľmi vytrvalo ho upravoval aj mne.

„No aha,“ povedal obrazu v zrkadle a položil mi ruku na plecia. „Mohli by sme byť aj bratia.“

„Kedysi sme boli bratia,“ zasyčal som tak ticho, že to zachytili len Damonove citlivé uši. „No teraz si mi cudzí ako sám diabol.“

„Ehm?“ Winfield zdvihol hlavu. „Naozaj sa trochu po dobáte. Tie... vlasy. A tá... tvár.“ Neurčito na nás mávol rukou. Potom sa naširoko usmial. „Budem mať podobné vnúčatá! Na kolenách ich budem hojdať celý tucet.“

Damon sa usmial. „Samozrejme. Plánujem veľkú rodinu, pán Sutherland. Bude to moja i vaša krv.“

„Už to preháňaš,“ povedal som.

„Ešte som ani nezačal,“ zašepkal s úsmevom.

„Naozaj? Tak čo mal znamenať ten odkaz krvou, čo si mi nechal?“ spýtal som sa.

Damon sa zamračil. „Odkaz?“

„Vlastne sa mi tá šarlátová páči.“ Winfield podržal lát ku v rukách a zdalo sa, že napätie vo vzduchu si nevšíma. „Je dokonalá. Damon DeSangue – krvavočervený alebo krvavý, však?“

Damon vyzeral prekvapene. Aj mňa to zaskočilo.

„Rozprávam štyrmi jazykmi, chlapci,“ zatiahol Winfield s úsmevom. „A čítam v ďalších štyroch. Taliančina je len jedným z nich.“

Takže Sutherland nebol taký šašo, ako sa zdalo. Mal bohatší vnútorný život, a, samozrejme, ho aj musel mať, keď bol úspešný obchodník.

„A keď už hovoríme o jazykoch, ho bisogno di vino , rád by som si zvlažil hrdlo. Priniesol som si niečo z vlastnej pivnice, fantastické amontillado . Pridáte sa?“

„Veru by mi dobre padlo suché sutherlandské,“ povedal Damon veselo a potľapkal ma po pleci, ako to robil náš budúci svokor.

Zmocnilo sa ma zúfalstvo. Keď sme sa prvý raz stali upírmi, netúžil som po inom, len stráviť večnosť s bratom. No teraz som sa nevedel dočkať, kedy sa ho zbavím.

…

Toto je pouze náhled elektronické knihy. Zakoupení její plné verze je možné v elektronickém obchodě společnosti eReading .