Ježiš a jeho príbeh

Aj v tlačenej verzii.

Objednať si môžete na stránke

www.fragment.sk

Ďalšie e-knihy v edícii:

Martina Drijverová

Ježiš a jeho príbeh – e-kniha

Copyright © Fragment 2011

Všetky práva sú vyhradené.

Nijaká časť tejto publikácie sa nesmie rozširovať

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Ježiš a Ján Krstiteľ

V období, keď Ježiš robil všetky tieto zázraky, vládol v Galilei kráľ Herodes Antipas. Bol to veľmi hriešny muž – dopúšťal sa mnohých nepekných skutkov. Najhoršie zo všetkého bolo asi to, že žil so ženou svojho brata. ,,Boh takéto niečo nedovoľuje!“ oslovil ho Ján Krstiteľ: ,,Postihne ťa za to trest.“

,,A kto si ty, aby si sa staral do môjho života?“ rozhneval sa Herodes a dal zatvoriť Jána do väzenia. V cele bolo šero, Ján sa mohol pozerať von iba jedným malým okienkom. K tomuto okienku prichádzali jeho priatelia a rozprávali mu o tom, čo sa v krajine deje. Povedali mu, pravdaže, aj o Ježišovi. Ján ich poprosil, aby sa ho spýtali: ,,Povedz, si ten, ktorý mal prísť kvôli nám? Alebo máme čakať niekoho iného?“

Ježiš Jánovým priateľom povedal: ,,Choďte a porozprávajte mu o tom, čo ste videli. Slepí vidia, hluchí počujú, chromí chodia a mŕtvi vstávajú.“

V tej chvíli Jánovi priatelia pochopili, že Ježiš je skutočne sľubovaný Mesiáš, ten, ktorý prišiel ľudí zachrániť. Ježiš potom povedal ľuďom o Jánovi: ,,Vídali ste ho pri Jordáne, krstil mnohých z vás. Je to vyslanec nášho Boha, pôjde predo mnou cestou, ktorou pôjdem aj ja.“ Tomu ľudia nerozumeli, až po čase mali pochopiť, ako to Ježiš myslel. A čas plynul a plynul… a Ján stále zostával vo väzení. Herodes nevedel, čo s ním má urobiť. Iného človeka, ktorý by mu niečo vyčítal, by dal už dávno popraviť, ale pri Jánovi si to nedovolil. Z času na čas sa s ním rozprával a prekvapovala ho Jánova múdrosť a viera v spravodlivého Boha. Čo ak je to skutočne svätý muž, ako sa o ňom hovorí? uvažoval Herodes. Nemôžem ho pustiť na slobodu, lebo by kázal ľuďom proti mne. No nemôžem ho ani pripraviť o život… Dalo by sa povedať, že Jána trošku aj obdivoval a rád sa s ním rozprával.

Na druhej strane žena, ktorá s Herodesom žila, Herodias, Jána Krstiteľa ukrutne nenávidela. Bála sa, že jedného dňa Ján Herodesa presvedčí, aby ju opustil. Preto nahovorila svoju dcéru Salome, aby vykonala niečo neslýchané.

V deň, keď Herodes oslavoval narodeniny a vystrojil veľkú hostinu, prišla Salome hosťom zatancovať. Bola skvelá tanečnica a Herodes bol nadšený: ,,Za ten tanec ti splním každé želanie. Požiadaj ma o čokoľvek, prisahám, že to dostaneš!“

,,Chcem len jednu vec,“ povedala Salome. ,,Hlavu Jána Krstiteľa na striebornom podnose!“ Herodes sa vydesil. No to, čo sľúbil pred toľkými hosťami, nemohol nesplniť. Poslal do väzenia vojaka… a onedlho dostala Salome, čo chcela. Alebo skôr to, čo chcela jej matka. Priatelia si vyžiadali Jánovo telo a pochovali ho. Potom šli za Ježišom.

,,Ján bol spravodlivý,“ povedal im Ježiš. ,,Bol to veľký človek, väčší než proroci pred ním. Jeho duša je v Božích rukách. Podľa vás je jeho koniec veľkým nešťastím, no on je teraz spokojný.“ Herodes však spokojný nebol. Spomienky na Jána ho prenasledovali rovnako ako aj Herodiadu a Salome. A keď prehral vojnu so svojím susedom, povrávalo sa, že ho Boh potrestal za smrť Jána Krstiteľa. Na sklonku života Herodesa aj s manželkou vyhnali Rimania do vyhnanstva. Skončili neslávne…

Ježiš má byť kráľom

Bola jar pred Veľkou nocou a Ježiš stále putoval a kázal ľuďom. Zašiel aj do odľahlých končín, chcel, aby sa aj tam dozvedeli o spravodlivom Bohu. A ľudia ho počúvali celý deň.

Keď sa začalo stmievať, jeden z učeníkov povedal: ,,Pane, pusti tých ľudí, musia si ísť kúpiť niečo na jedenie a majú to ďaleko.“

,,Nemôžete sa s nimi podeliť o svoje jedlo?“ spýtal sa Ježiš.

,,Nie, ani my nič nemáme.“

Tu sa ozval chlapec, ktorý si ich rozhovor vypočul: ,,Ja mám päť bochníkov chleba a dve sušené ryby!“

,,To by sotva stačilo pre toľký národ!“ rozosmiali sa učeníci. ,,Veď je tu viac než päťtisíc ľudí!“

No Ježiš povedal chlapcovi: ,,Daj mi tie chleby a ryby. Všetci sa usaďte, nasýtim vás.“

Uprel zrak do neba a predniesol modlitbu, ktorá sa modlí pred jedlom. Bolo to poďakovanie Bohu za to, že ľudia majú čo jesť. Potom Ježiš delil chlieb a začal rozdávať ryby. Učeníci ich podávali ľuďom. Bolo to neuveriteľné, ale jedlo sa znásobilo! Neubúdalo z neho a ušlo sa každému, dosýta sa najedli všetci!

,,Teraz pozbierajte kúsky chleba, čo popadali na zem!“ poprosil Ježiš učeníkov.

Učeníci teda pozbierali popadané kúsky chleba… a bolo ich za dvanásť veľkých košov! Ľudia začali tlieskať a volať: ,,Toto je ten prorok, ktorý mal prísť na svet. Kto iný by niečo také dokázal?“

Nakoniec sa rozhodli: ,,Vyhlásime ho za kráľa! On nám bude spravodlivo vládnuť!“

Ježiš však nič také nechcel, vedel, že ho ešte čaká mnoho ciest… a prikázal učeníkom, aby z miesta odplávali, a on sám sa šiel pomodliť k Bohu na vrch. Učeníci nasadli do loďky a vyplávali smerom ku Kafarnaumu. Odrazu sa strhol silný vietor a jazero sa rozbúrilo, loďka sa takmer strácala vo vlnách. Celú noc sa plavili so strachom v duši. Na svitaní zbadali niečo neuveriteľné: po vode k nim ktosi kráčal ako po pevnej zemi. Učeníci sa naľakali, ale vtom sa ozval hlas: ,,Nebojte sa, to som predsa ja, Ježiš…“

,,Chcel by som ísť za tebou!“ vykríkol Peter. ,,Prikáž, nech môžem aj ja chodiť po vode!“

Ježiš prikývol: ,,Tak poď!“

Peter vystúpil z loďky a skutočne šiel ako po zemi. Náhle však zafúkal vietor, zdvihli sa vlny a Peter sa vyľakal. ,,Pane, zachráň ma!“ vykríkol. V tej chvíli klesol pod hladinu. Ježiš natiahol ruku a vytiahol učeníka z vody. Pomohol mu dostať sa späť do loďky. ,,Prečo si pochyboval? Málo si mi veril!“ povedal. ,,Mohol si sa utopiť…“ Peter previnilo sklonil hlavu. V duchu si sľuboval, že už nikdy nebude pochybovať o Ježišových slovách.

Ježiš sa premenil

Keď sa Ježiš aj s učeníkmi doplavili až k brehu, opýtal sa ich: ,,Chcel by som vedieť, čo sa o mne hovorí.“

,,Niektorí si myslia, že si Ján Krstiteľ, iní zase, že si dávny prorok Eliáš…“

,,A čo si myslíte vy?“

Odpovedal mu Peter: ,,Myslíme si, že si Mesiáš, ktorého nám sľubovali proroci. Že si Boží Syn.“

Ježiš sa len usmial.

Keď došli k miestu modlitieb, čakali tam ľudia, ktorých Ježiš predtým nasýtil, a hneď kričali: ,,Dáš nám chlieb?“

,,Dal som vám chlieb na život na zemi, ale vy potrebujete chlieb z neba. A ten chlieb, to som ja,“ odpovedal im Ježiš.

,,Ako to? Máme jesť tvoje telo?“

,,Áno, jesť moje telo a piť moju krv. Ak to budete robiť, dočkáte sa vzkriesenia, a keď príde posledný deň, budete žiť večný život.“

To by bolo krásne, pomysleli si ľudia. No jesť jeho telo a piť jeho krv, to je strašné! Niečo také nikdy neurobíme! A začali od Ježiša odchádzať.

,,A čo vy?“ spýtal sa Ježiš svojich učeníkov. ,,Aj vy odídete?“

Peter odpovedal za všetkých: ,,Hovoríš o večnom živote. My veríme, že si Boží Syn, a urobíme, čo povieš.“

Tak dvanásť učeníkov – apoštolov zostalo s Ježišom.

Ježiša, samozrejme, potešilo, že ho učeníci neopustili. Kývol na Petra, Jakuba a Jána a vyšiel s nimi na vysoký vrch. Tam sa modlili. A stalo sa niečo úžasné! Ježiš sa premenil! Tvár sa mu rozžiarila ako slnko a odev zbelel ako sneh. Vedľa neho sa objavili dve postavy: boli to proroci, Mojžiš a Eliáš.

Peter povedal: ,,Pane, tu nám je dobre. Myslím, že by sme tu mohli ostať. Postavíme tu tri stany, pre teba aj pre prorokov.“

Ježiš pokrútil hlavou – a na nebi sa objavil biely oblak, z ktorého zahrmel hlas: ,,Toto je môj milovaný syn, počúvajte ho!“

Učeníci padli na kolená a zakrývali si tváre. Ježiš im povedal: ,,Nebojte sa! Vstaňte!“

Vstali a všetko zmizlo. Oblak aj obidve postavy.

,,O tomto nikomu nehovorte!“ požiadal ich Ježiš. ,,Až keď syn človeka vstane z mŕtvych.“

Tomu učeníci nerozumeli, ale Ježiš im už nechcel nič vysvetľovať. Vraj to neskôr sami pochopia…

Ako je to s láskou k blížnemu

Mnoho ľudí chodilo za Ježišom s otázkami, ktoré ich trápili. Raz prišiel za ním jeden muž a spýtal sa ho: ,,Učiteľ, ktoré Božie prikázanie je najdôležitejšie?“

,,Milovať budeš svojho Boha. To je prvé prikázanie. A druhé je mu veľmi podobné: Miluj svojho blížneho tak ako seba samého!“

,,No kto je môj blížny? Nerozumiem tomu.“

,,Dobre, vyrozprávam ti príbeh,“ povedal Ježiš a usadil sa do piesku. ,,Šiel raz jeden muž z Jeruzalema do Jericha. Cestou ho prepadli lupiči, zbili ho a obrali o všetko, čo mal. Ten muž zostal ležať na ceste. Šiel okolo kňaz, potom ďalší človek – obaja sa však na toho úbožiaka len pozreli a pokračovali v ceste. Neskôr okolo neho prechádzal Samaritán. Kľakol si k nemu, ošetril mu rany a obviazal ich. Potom nešťastníka vzal so sebou a priviedol ho do hostinca. Tam zaňho zaplatil, aby sa oňho starali tak dlho, ako bude treba. Tak čo? Už vieš, kto bol ranenému blížny?“

,,Áno, ten Samaritán. Ten bol milosrdný!“

,,Správne. A tak by si sa mal správať aj ty,“ povedal mu Ježiš. ,,Mal by si milovať aj svojich nepriateľov a modliť sa za nich! Potom budeš dieťaťom Boha na nebesiach!“ Ľudia, ktorí príbeh počúvali, začali Ježiša prosiť: ,,Povedz nám ešte nejaký príbeh o láske!“ ,,Dobre,“ vyhovel im Ježiš. ,,Tak počúvajte. Jeden človek mal dvoch synov a rozdelil im napoly svoj majetok. Starší syn býval doma a dobre s peniazmi hospodáril, no ten mladší odišiel do ďalekej krajiny. Tam hodoval, veselil sa a žil hriešne… a netrvalo dlho, kým minul všetko, čo mal. Aby nehladoval, musel sa živiť ako pastier svíň a to vôbec nebola príjemná robota. Napokon si povedal: ,,Vrátim sa domov a poprosím otca o odpustenie. Poviem mu, že som sa voči nemu prehrešil, veď ho to stálo toľko práce, kým zarobil peniaze, ktoré som ja len tak rozhádzal. Zhrešil som aj proti Bohu. Ktovie, či mi otec odpustí. Možno mi povie, že už nie som jeho syn!“ To sa však nestalo. Ešte skôr ako sa mladík stihol otcovi ospravedlniť, dostal čisté šaty, nové topánky, a dokonca aj prsteň! Na počesť synovho návratu vystrojil otec poriadnu hostinu. ,,Vrátil sa mi stratený syn!“ naradostene zvolal.

,,Odpustil mu, pretože ho mal rád,“ prikyvovali tí, čo počúvali.

,,Tak je. Odpusti a bude ti odpustené. Odpúšťať je veľmi dôležité!“ povedal Ježiš. ,,To vedia najlepšie mamičky malých detí, ktoré vidím!“

Keď ich takto Ježiš oslovil, priblížili sa ženy s deťmi k nemu, aby ich požehnal.

Učeníci si mysleli, že Učiteľ je už unavený, a nechceli k nemu deti pustiť. No Ježiš povedal: ,,Nechajte tie deti ku mne prísť. Veď najmä takým, ako sú ony, patrí Božie kráľovstvo.“

Ďalšie príbehy

Ľ uďom sa Ježišove príbehy veľmi páčili. Preto ho každý deň prosili, aby im nejaký povedal, že si z neho vezmú ponaučenie. Ježiš s tým súhlasil: lepšie je poučiť sa na príklade iných, ako len počúvať, čo sa smie a čo nie.

,,Dnes vám porozprávam príbeh o Lazárovi,“ povedal. „Lazár bol chudobný a chorý človek. Často ležal pred dverami bohatého muža, ktorému nič na svete nechýbalo, a dúfal, že dostane aspoň nejaké zvyšky z boháčovej hostiny. No nedali mu nič. Jedného dňa bolo Lazárovi veľmi zle. Vtedy prišli k nemu psy a lízali mu rany. Mali s ním väčší súcit ako ľudia. Potom žobrák umrel… a anjeli ho odniesli do neba k praotcovi Abrahámovi. Netrvalo dlho a zomrel aj boháč. Ten sa však za svoje hriechy dostal do pekla. Tam sa začalo jeho veľké trápenie. Horel v plameňoch.

Raz zodvihol hlavu a uvidel nad sebou raj a v ňom šťastného žobráka. Hneď zvolal:

,Otec Abrahám, pošli za mnou Lazára! Nech si len namočí prst vo vode a ovlaží mi jazyk!‘

,Ty si sa mal celý život dobre, ale Lazár celý život trpel!‘ hovorí mu Abrahám. ,Teraz je žobrák šťastný a ty trpíš. Medzi vami dvoma je taká hlboká priepasť, že ju neprekoná nik.‘“

Áno, ten boháč nebol milosrdný, uvedomili si ľudia. Preto skončil v pekle a nedostal ani kvapku vody. A mnohí si pomysleli, že pomôžu každému, kto bude ich pomoc potrebovať. Jeden muž povedal: ,,Ja robím všetko pre to, aby som sa dostal do neba. Robím pre to určite viac ako vy ostatní…“

,,Nezdá sa ti, že sa vyvyšuješ?“ vyčítal mu Ježiš. ,,Bol raz jeden…“

,,Áno, rozprávaj!“ volali ľudia.

,,Bol raz jeden farizej zo skupiny ľudí, ktorí sa odvracajú od okolitého sveta, aby sa nestretli s niečím nečistým. A bol aj jeden colník, ktorý vyberal peniaze od ľudí z iných krajín. Tí dvaja vkročili do chrámu, aby sa tam modlili. Farizej hovorí Bohu: ,Ďakujem ti, Pane, že nie som ako iní! Že nie som ako lupiči, nespravodliví, hriešni ľudia… alebo ako tamten colník, ktorý berie ľuďom časť ich majetku. Robím všetko, čo robiť mám, správne odvádzam dane a postím sa v čase, keď sa nemá jesť.‘

Modlil sa aj colník. Neodvážil sa zdvihnúť hlavu k oltáru, len dookola opakoval: ,Bože, odpusť mi, hriešnemu.‘“ Ježiš stíchol.

,,A čo bolo potom?“ vykríkol niekto z davu.

,,Tomu colníkovi Boh odpustil. Boh miluje pokorných ľudí, ale pyšní sa mu protivia! Farizej pohŕdal inými a seba považoval za najlepšieho. Preto mu Boh neodpustil.“

,,No keď bude na svete mnoho ľudí, ktorí nezhrešia, nezabudne Boh na nejakého hriešnika? Aj keby sa chcel polepšiť?“

,,Keby si mal sto ovečiek a jedna by sa stratila, nehľadal by si ju? A keby si ju našiel, netešil by si sa? Boh je dobrý pastier. Keby len jediný hriešnik oľutoval svoje činy, Boh by mal z neho radosť,“ povedal Ježiš.

My sme asi také stratené ovečky, pomysleli si ľudia. Keď sa však Boh nad nami zľutuje, nemáme sa čoho báť!

…

Toto je pouze náhled elektronické knihy. Zakoupení její plné verze je možné v elektronickém obchodě společnosti eReading .